УХВАЛА

15 вересня 2021 року 
м. Київ

справа №  916/879/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Уркевич В. Ю.- головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 (головуючий суддя Поліщук Л. В., судді Будішевська Л. О., Таран С. В.) та рішення Господарського суду Одеської області від 30.12.2020 (суддя Смелянець Г. Є.) у справі
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»
про стягнення 12 825 961,72 грн,

за участю представників:
позивача - Лисенка В. О. (адвокат),
відповідача - не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.          Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (далі - КП «Теплопостачання міста Одеси», відповідач) про стягнення 12 825 961,72 грн, в тому числі 8 280 007,82 грн основного боргу, 2 938 912,80 грн пені, 585 485,91 грн - 3% річних,                                     1 021 555,19 грн інфляційних втрат.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 24.10.2017                                 № 8028/1718-КП-23 (далі - договір) щодо повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3.          Господарський суд Одеської області рішенням від 30.12.2020 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача пеню у сумі                293 891,28 грн, 3% річних у сумі 585 485,91 грн, інфляційні втрати у сумі                                           1 021 55,19 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з                                         КП «Теплопостачання міста Одеси» основного боргу у розмірі 8 280 007,82 грн та пені у розмірі 2 645 021,52 грн відмовив.
4.          Місцевий господарський суд зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 8 280 007,82 грн, оскільки на момент звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості 8 280 007,82 грн остання була оплачена відповідачем.
5.          Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені на 90%, ураховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, суд першої інстанції дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру пені до 293 891,28 грн.
6.          Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, доданий позивачем до позовної заяви, згідно з яким 3% річних становлять 585 485,91 грн, інфляційні                втрати - 1 021 555,19 грн, суд встановив відповідність цих розрахунків обставинам справи щодо прострочення виконання зобов`язання відповідачем.
7.          Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 18.05.2021 рішення Господарського суду Одеської області від 30.12.2020 залишив без змін.
8.          Здійснюючи перегляд оскаржуваного рішення в частині зменшення розміру пені з 2 938 912,80 грн до 293 891,28 грн, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення пені на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, зважаючи, зокрема, на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, відсутність доказів щодо понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, правовий статус відповідача.
Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї
9.          У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України», в якій скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 30.12.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 2 645 021,52 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.
10.          Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 04.05.2018 у справі                                № 908/1453/14 та від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
11.          Скаржник вказує, що судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не було враховано інтересів позивача, не надано оцінки тому, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причинам неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення зобов`язання.
12.          АТ «НАК «Нафтогаз України» вважає, що нараховані санкції не є надмірно великими порівняно з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу.
13.          У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі, та просив її задовольнити.
14.          У відзиві на касаційну скаргу КП «Теплопостачання міста Одеси» вказує, що доводи позивача є необґрунтованими, а судові рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
15.          Відповідач зазначає, що зменшення штрафних санкцій є дискреційним правом суду, який на власний розсуд приймає рішення щодо такого зменшення.
16.          КП «Теплопостачання міста Одеси» вважає, що зменшення розміру пені не завдасть збитків позивачу, водночас сприятиме відповідачу у виконанні його зобов`язань.
17. З урахуванням викладеного КП «Теплопостачання міста Одеси» просить судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
19.          Колегія суддів суду касаційної інстанції, враховуючи приписи наведеної норми процесуального права, здійснює перегляд рішень судів попередніх інстанцій лише в межах заявленої скаржником вимоги касаційної скарги - відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) у сумі                2 645 021,52 грн.
20.          Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
21.          При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
22.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.
23.          У цій справі, судові рішення в якій переглядаються у касаційному порядку, судами попередніх інстанцій, зокрема, розглянуто спір про стягнення суми пені, яку відповідач просив зменшити.
24.          Суд першої інстанції, посилаючись на положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та частину першу статті 233 Господарського кодексу України, вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені на 90%, ураховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру пені до 293 891,28 грн. 
25.          Здійснюючи перегляд оскаржуваного рішення в частині зменшення розміру пені з 2 938 912,80 грн до 293 891,28 грн, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про можливість зменшення пені на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, зважаючи на: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (сплату відповідачем всього розміру вартості поставленого позивачем природного газу до моменту звернення позивача до суду із даними позовними вимогами); відсутність доказів щодо понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань (в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених позивачем збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам); правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є постачання теплової енергії населенню та іншим споживачам, і те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання є населення, також беручи до уваги суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та її соціальну спрямованість. Крім того, судом враховано неможливість відповідача своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем за поставлений природний газ власними грошовими коштами у зв`язку із тим, що з 2018 року по теперішній час майно та грошові кошти знаходяться під арештом, що підтверджується листами Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 20.11.2019 № 113.33/5620 та Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» від 02.04.2020 № 05/3357.
26.          Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, в яких міститься висновок щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, не може бути виключною правовою підставою касаційного оскарження судових рішень, оскільки постанови Верховного Суду у вказаних справах ухвалені хоча й за однакового правового регулювання спірних правовідносин (зокрема, частини першої статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України), що має місце в цій справі, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто зазначені справи і справа, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.
27.          Так Верховний Суд постановою від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення 89 120,30 грн пені, 20 566,21 грн 3 % річних, 35 520,94 грн інфляційного нарахування залишив без змін постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2017 та рішення Господарського суду Запорізької області від 25.05.2017, якими було відмовлено у зменшенні розміру заявленої в позові пені.
28.           При цьому Верховний Суд зазначив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення між розміром заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
29.          Суд касаційної інстанції у справі № 908/1453/14 вказав, що суд першої інстанції, врахувавши фінансовий стан позивача та відповідача, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що в даному випадку суд не може надати перевагу відповідачу, враховує, зокрема, наявність заборгованості позивача із заробітної плати та податковий борг. Отже, з`ясувавши всі обставини справи та взявши до уваги майновий стан обох сторін, суди попередніх судових інстанцій дійшли правомірного висновку, що в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру пені.
30.          У постанові від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Здолбунівкомуненергія» про стягнення 1 555 968, 99 грн, у тому числі основного боргу у сумі                            856 200,66 грн, пені у сумі 195 533,34 грн, 3% річних у сумі 108 423,10 грн, інфляційних втрат у сумі 395 811,89 грн, на яку також посилається позивач у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначив, що, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
31.          Суди попередніх інстанцій у справі № 918/116/19 дійшли висновку про те, що обґрунтування відповідачем щодо майнового стану справді мають місце (в частині відшкодування різниці у тарифах серед населення, організаціям, установам, що фінансуються з Державного та місцевого бюджетів, і які із Державного бюджету відповідачу не відшкодовані); відповідач є комунальним підприємством, що створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; сплата штрафних санкцій в повному обсязі, у даному випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання м. Здолбунова Рівненської області.
32.          Судами також враховано добросовісну поведінку відповідача, а саме те, що кошти сплачувалися ним як до порушення провадження у справі, так і після порушення з метою зменшення заборгованості, фінансовий стан відповідача, а також те, що позивачем не надано доказів щодо понесення збитків у зв`язку з таким простроченням.
33. Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначені критерії дотримані судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про зменшення пені та обґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 50 %, враховуючи, що зменшення розміру штрафних санкцій на 99 % нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.
34.          Зважаючи на те, що фактичні обставини зазначених вище справ є відмінними від встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі № 916/879/20, доводи скаржника про застосування судами попередніх інстанцій статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України без врахування висновків Верховного Суду, наведених у вказаних вище постановах, є необґрунтованими.
35.          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
36.          При цьому колегія суддів зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
37. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.
38.          Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
39.          Згідно зі статтею 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
40.          Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
41.          Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
42.          У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, №   38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, №   115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).
43.          Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.
44.          За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України», згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 30.12.2020 у справі № 916/879/20 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      В. Ю. Уркевич

Судді:                                                                                          Г. М. Мачульський

                                                                                          С. К. Могил