Справа № 463/6510/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 22-ц/811/84/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 46

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р, Приколоти Т.І.,
за участі секретаря: Савчук Г.Б.,
з участю представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , представників Комунального некомерційного підприємства «З-я міська клінічна лікарня м. Львова» - Сенько М.М., Плахуніна В.Ф., представника ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , представника Львівського національного медичного університету ім.. Данила Галицького - Мінаєва М.Е., представника ОСОБА_6 – ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «З-я міська клінічна лікарня м. Львова» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Львівського національного медичного університету ім.. Данила Галицького, комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_8 а також ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Львівського національного медичного університету ім. Данила Галицького, комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у якому на підставі ст.11, ст.15, ст.1166, 1167, ч.2 ст.1168, ч.1 ст.1172, ст.ст.1200, 1202 ЦК України просили:
стягнути солідарно з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова на користь ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в сумі 1 000 000 гривень;
стягнути солідарно з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в сумі 1 000 000 гривень;
стягнути солідарно з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в сумі 2 000 000 гривень.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року закрито провадження по справі в частині вимог про стягнення коштів позивачкою ОСОБА_9 на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Оскаржуваним рішеннямЛичаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року позов – задоволено частково.
Стягнуто з Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.
Стягнуто з Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 800 000 грн.
В решті вимог залишено без задоволення за безпідставністю.
Стягнуто з Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова 768,40 грн. судового збору в дохід держави.
Рішення суду оскаржило КНП «3-я міська клінічна лікарня м. Львова». 
В апеляційній скарзі посилається на те, що в користь позивачів з КНП «3-тя міська клінічна лікарня м. Львова» стягнуто в загальному 1 300 000 гривень, однак в рішенні суду відсутня мотивація саме такого розміру відшкодування шкоди.
Висновок суду про підтримку лікування сина померлої ОСОБА_2 ґрунтується на припущеннях, оскільки в матеріалах кримінального провадження №12014140080000504 від 14 лютого 2014 року відсутні дані про спричинення шкоди здоров`ю діями ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . 
Судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування шкоди не враховано, що згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року кримінальне провадження закрито за спливом строків давності відносно трьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , а відшкодування шкоди покладено на лікарню лише за дії ОСОБА_10 .
У той же час, у разі заподіяння моральної шкоди неправомірно вчиненими діями декількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожного з них.
На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.
Розмір моральної шкоди, покладений на відповідача – КНП «3-я МКП м. Львова не відповідає ступеню вини ОСОБА_10 а також вимогам розумності та справедливості.
Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року згідно якою звільнено ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності не може лягати в основу притягнення лікарні до майнової відповідальності за діяння, вчинені третіми особами.
Судово – медичні експертизи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не є належними доказами, оскільки призначалися у встановленому КПК порядку, лікарня не була залучена до їх проведення і не могла ставити питання, подавати свої міркування з цього приводу.
В додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 25 червня 2021 року головний лікар ЛНП «3-я міська клінічна лікарня м. Львова посилався на те, що 3 – я міська комунальна лікарня м. Львова припинила свою діяльність як юридична особа 24 липня 2018 року в результаті реорганізації шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «3-я міська клінічна лікарня м. Львова на підставі рішення засновника – ухвали Львівської міської ради від 22 березня 2018 року №3125.
Отже, до подання позовної заяви (07 листопада 2018 року) у «3-тьої міської клінічної лікарні м. Львова припинилась цивільна процесуальна дієздатність, і вона не є належним відповідачем у справі.
Також 29 червня 2021 року ЛНП «3-я міська клінічна лікарня м. Львова звернулася із заявами поворот виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року та про зміну розподілу судового збору.
Просять рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 січня 2021 року залучено ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Львівського національного медичного університету ім.. Данила Галицького, комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова про відшкодування шкоди в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
В судове засідання, призначене на 01 липня 2021 року ОСОБА_10 не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її відпусткою з 01 липня 2021 року по 18 липня 2021 року.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи предмет спору, складність справи,  а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі  ОСОБА_10 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Комунального некомерційного підприємства «З-я міська клінічна лікарня м. Львова» - Сенька М.М. та ОСОБА_11 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 – ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 – ОСОБА_7 , представника Львівського національного медичного університету ім.. Данила Галицького - Мінаєва М.Е. на її заперечення, перевіривши матеріали, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_12 надавалась медична допомога лікарями Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м.Львова.
Зокрема, 13 серпня 2013 р. ОСОБА_12 поступила в гінекологічне відділення вищевказаного медичного закладу з діагнозом VI вагітність 8-9 тижнів. Загроза переривання вагітності. Обтяжений гінекологічний та акушерський анамнез. Лікуючим лікарем у ОСОБА_12 була лікар-акушер-гінеколог ОСОБА_6 , яка за час стаціонарного перебування останньої в лікарні проводила обстеження та призначала дослідження вагітній і після проведеного нею лікування та покращення стану вагітної, виписала її з діагнозом прогресуюча вагітність 11-12 тижнів.
В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 вагітна ОСОБА_12 повторно поступила на стаціонарне лікування в гінекологічне відділення Комунальної 3-ї МКЛ з діагнозом: VI вагітність 18-19 тижнів. Загроза переривання вагітності. Обтяжений гінекологічний га акушерський анамнез. Медичну допомогу при перебуванні на стаціонарному лікуванні надавала лікуючий лікар ОСОБА_6 
Під час перебування вагітної у медичному закладі було вирішено провести операцію: хірургічну корекцію істміко-цервікальної недостатності з метою збереження вагітності. Таку операцію проводив ОСОБА_4 . Післяопераційний період у вагітної проходив нормально і 08 листопада 2013 року в задовільному стані її було виписано додому під спостереження лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації.
08 січня 2014 року, після планового ультразвукового обстеження (УЗО) в кабінеті ультразвукової діагностики «Ехомед», ОСОБА_13 відправили на збереження до Комунальної 3-ої міської клінічної лікарні м. Львова по вулиці Рапопорта 3, до лікаря ОСОБА_10 . Цього ж дня, ОСОБА_14 поступила на стаціонарне лікування з діагнозом VI вагітність 29-30 тижнів. II передчасні пологи, 1 -й період пологів, змішане сідничне перед положення плода.
Пізніше, о 18 годині 20 хвилин 08 січня 2014 року, породіллі ОСОБА_13 терміново скликано консиліум лікарів та виставлено діагноз VI вагітність 29-30 тижнів. Другі передчасні пологи, 1 -й період пологів, передчасний розрив плодових оболонок. Обтяжений гінекологічний та акушерський анамнез. Обтяжений перебіг даної вагітності. Істміко - цервікальна недостатність, змішане сідничне передлежання плода. Передчасне розшарування нормально розташованої плаценти. Гострий інтранатальний дистрес плода та вирішено провести родорозрішення шляхом операції кесарів розтин. Операцію проводили спільно ОСОБА_10 (доктор медичних наук, асистент кафедри акушерства і генікології Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького) та професор (тієї ж кафедри) ОСОБА_4 .
Так, після проведення вищезазначеної операції, народився ОСОБА_2 , хворий на дитячий церебральний параліч (ДЦП), адже некваліфіковане надання медичної допомоги, під час пологів, спричинило кисневу недостатність головного мозку плода - дистрес.
На 7-му добу після операції зі слабістю, болями внизу живота і температурою 37.8 градусів за вказівкою ОСОБА_4 , ОСОБА_13 перевели з пологового будинку в гінекологічне відділення 3-ї міської лікарні по вулиці Русових де за нею спостерігали лікар ОСОБА_6 та завідуючий відділенням ОСОБА_15 .
Протягом 9-ти днів проводилося лікування з оглядом професора ОСОБА_4 та завідуючого відділенням ОСОБА_15 , але жодного дня перебування ОСОБА_12 в лікарні болі внизу живота в неї не зменшувались, а температура тіла не падала нижче 38 градусів.
На 15-ту добу після операції кесаревого розтину, із загостреним двобічним запаленням яєчників, ОСОБА_12 виписали додому, де її стан не покращувався і, на 38-у добу після операції, ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла вдома.
Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_4 ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12014140080000504 від 14.02.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України (Обвинувальний акт від 05.10.2017 року) встановлено наступне.
ОСОБА_10 будучи медичним працівником, відповідно до наказу №36к від 27 квітня 2009 p., перебуваючи на посаді асистента кафедри акушерства і гінекології №2 за сумісництвом за строковим трудовим договором, та на посаді акушера-гінеколога у пологовому відділенні міської комунальної 3-ї МКЛ згідно наказу №192-к від 09 жовтня 2006 p. відповідно до п.3 вимог кваліфікаційної характеристики лікаря акушер-гінеколога, затвердженої наказом МОЗ України №117 від 29 березня 2002 р. зобов`язана:
здійснювати діагностику вагітності, спостереження за вагітними, рододопомогу, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллями: застосовувати сучасні методи профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності;
володіти всіма методами амбулаторного і стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань;
надавати швидку і невідкладну медичну допомогу хворим акушерсько-гінекологічного профілю;
здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; вести лікарську документацію.
Також лікар акушер-гінеколог повинен знати:
чинне законодавство України про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, основи права в медицині, організацію акушерсько-гінекологічної допомоги; права, обов`язки та відповідальність лікаря акушера-гінеколога; сучасну класифікацію гінекологічних захворювань;
топографічну анатомію нормальну і патологічну фізіологію організму жінки;
фізіологію та патологію вагітності, пологів і післяпологового періоду;
загальні і спеціальні методи обстеження, які застосовуються в акушерстві і гінекології;
сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризації
акушерсько-гінекологічних захворювань, сучасні методи проведення пологів;
профілактику невиношування і переношування вагітності, реанімацію, інтенсивну терапію новонароджених;
сучасні методи виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації;
принципи доопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними: виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію: правила оформлення медичної документації;
Згідно п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 посадової інструкції лікаря акушер-гінеколога акушерського відділення Комунальної 3-ї MKJI (затверджена 03.11.2011 р. головним лікарем Комунальної 3-ї м. Львова) лікар акушер-гінеколог зобов`язаний здійснювати спостереження за вагітними, сприяти ранньому виявленню ускладнень вагітності та пологів, надавати кваліфіковану медичну допомогу під час пологів, здійснювати лікування та нагляд за породіллями.
Також встановлено, що ОСОБА_4 будучи медичним працівником, відповідно до наказу №1502-з від 27 червня 2012 року, перебуваючи на посаді завідувача кафедри акушерства і гінекології №2 за контрактом із Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького, відповідно до п.2.15 угоди про співпрацю між Комунальною 3-ю MKJI м. Львова та Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького веде лікувально-діагностичну роботу у клінічних відділеннях та володіє вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар акушер-гінеколог, а також проводить клінічні обходи, конференції та оперативні втручання у пологовому і гінекологічному відділеннях Комунальної 3-ї МКЛ, відповідно до п.3 вимог кваліфікаційної характеристики лікаря акушер-гінеколога, затвердженої наказом МОЗ України №117 від 29.03.2002 р. зобов`язаний:
здійснювати діагностику вагітності, спостереження завагітними рододопомогу. раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллями; застосовувати сучасні методи профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності;
володіти всіма методами амбулаторного і стаціонарного лікування, повним обсягом хірургічних втручань;
надавати швидку і невідкладну медичну допомогу хворим акушерсько-гінекологічного профілю;
здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; вести лікарську документацію.
Також лікар акушер-гінеколог повинен знати:
чинне законодавство України про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я, основи права в медицині, організацію акушерсько-гінекологічної допомоги; права, обов`язки та відповідальність лікаря акушера-гінеколога; сучасну класифікацію гінекологічних захворювань:
топографічну анатомію нормальну і патологічну фізіологію організму жінки:
фізіологію та патологію вагітності, пологів ! післяпологового періоду:
загальні і спеціальні методи обстеження, які застосовуються в акушерстві і гінекологіїї;
сучасні методи профілактики, діагностики, лікування, реабілітації та диспансеризаціу акушерсько-гінекологічних захворювань, сучасні методи проведення пологів; профілактику невиношування і переношування вагітності, реанімацію, інтенсивну терапію новонароджених;
сучасні методи виконання акушерських та ургентних гінекологічних операцій і маніпуляцій, а також реанімації;
принципи доопераційної підготовки хворих і післяопераційного спостереження за ними; виявлення, спостереження, лікування ускладнень вагітності та післяпологову реабілітацію; правила оформлення медичної документації;
Також згідно посадової інструкції завідувача кафедри акушерства і гінекології №2 яка затверджена 12 грудня 2000 р. ректором Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, до обов`язків завідувача кафедри входить:
нести відповідальність за якість лікувально-діагностичного процесу: у свої консультативній та лікувальній роботі керуватися загальними вимогами до лікувально- профілактчцого закладу. Відтак завідувач кафедрою зобов`язаний дотримувати зокрема, п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога акушерського відділення, затвердженої 03 серпня 2011 року головним лікарем Комунальної 3-ї МКЛ м. Львова де передбачено, що лікар акушер-гінеколог зобов`язаний здійснювати спостереження за вагітними, сприяти ранньому виявленню ускладнень вагітності та пологів, надавати кваліфіковану медичну допомогу під час пологів, здійснювати лікування та нагляд за породіллями.
Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_10 неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого до них ставлення, в порушення вимог наказів МОЗ України: №417 від 15 липня 2011 р. «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомог и в Україні»; №620 від 29 грудня 2003 р. «Про організацію надання стаціонарної акушерсько- гінекологічної та неонатологїчної допомоги в Україні»; №676 від 31 грудня 2004 р. «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» Клінічний протокол «Передчасні пологи»; №624 від 03 листопада 2008 р. «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15 грудня 2003 р. №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» Клінічний протокол «Передчасні пологи»; №977 від 27 грудня 2011 р. «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15 грудня 2003 р. №582 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»; №782 від 29 грудня 2005 р. «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги»; №900 від 27 грудня 2006 р. «Дистрес плода при ваг ітності та під час пологів»; №234 від 10 травня 2007 р. «Про організацію профілактики внутрішньо-лікарняних інфекцій в акушерських стаціонарах»; №1053 від 14 грудня 2012 р. «Про апробацію методології дослідження важкої материнської захворюваності, що становить загрозу для життя жінки» провели неповне обстеження, неналежно оцінили стан вагітної ОСОБА_13 , не провели зняття швів з шийки матки та здійснили операцію кесаревого розтину після чого невірно виставили післяопераційний діагноз та не призначили адекватну антибактеріальну терапію з вирішенням питання щодо санації джерела запалення (матки), що призвело до важкого гнійно-септичного післяпологового ускладнення, а в подальшому до смерті, які знаходяться у прямому причиновому зв`язку з їхніми діями за наступних обставин.
Так, 14 жовтня 2013 року ОСОБА_12 (надалі ОСОБА_13 ). стала на облік у жіночу консультацію з приводу доношування 6-ї вагітності в терміні 17 тижнів. До періоду взяття на облік у жіночу консультацію з 13 серпня 2013 р. по 02 вересня 2013 р. лікувалася в гінекологічному відділенні №1 Комунальної 3-ї міської клінічної лікерні, що знаходиться за адресою; м. Львів, вул. Русових, 4 з діагнозом «Шоста вагітність 8-9 тижнів. Загроза переривання вагітності. Обтяжений акушерсько-гінекологічний анамнез». Повторно.
ОСОБА_13 поступила в гінекологічне відділення 3-ї МКЛ 23 жовтня 2013 р. з діагнозом «Шоста вагітність 18-19 тижнів. Загроза переривання вагітності. Обтяжений акушерсько- гінекологічний анамнез». При дослідженні вагінальному і УЗД виявлені ознаки істміко- цервікальної недостатності шийки матки. 28 жовтня 2013 р. з цього приводу (в терміні 19-20 тижнів вагітності) професором ОСОБА_4 проведена операція по хірургічній корекції істміко-цервікальної недостатності шийки матки - накладання кругового шва на шийку матки.
08 січня 2014 p., близько 18 год. 00 хв. в акушерське відділення Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Рапопорта, 8. поступила ОСОБА_13 з діагнозом: VI вагітність 29-30 тижнів. 11 передчасні пологи, 1 період пологів. Обтяжений гінекологічний анамнез (3 самовільні викодні, позаматкова вагітність у 2006 році, ерозія шийки матки) обтяжений акушерський анамнез (передчасні пологи в 2008 році), загроза передчасних пологів, анемія. Шов на шийці матки. Істміко - цервікальна недостатність. Змішане сідничне передлежання плода. Оглянута черговим лікарем акушером-гінекологом ОСОБА_10 і переведена в родзал, де в неї вилилось біля 150 мл. навколоплодових вод, забарвлених кров`ю.
Згідно висновків комісійної судово-медичної експертній №200,203 від 30 листопада 2015 року та №337-377 від 01 грудня.2015 року обстеження вагітної  ОСОБА_13  при госпіталізації 08 січня 2014 року в пологовий стаціонар 3-ї КМКЛ не відповідало вимогам наказів Міністерства охорони здоров`я України (надалі - МОЗ) №620 від 29 грудня2003 p.; №224 під 13 квітня2006 p.; №676 від 31 грудня 2004 р.
Згідно наведених наказів МОЗ черговий лікар акушер - гінеколог у приймально-оглядовому відділенні проводить зовнішнє та внутрішнє дослідження, при якому визначає, зокрема, характер передлежання плода, розкриття шийки матки та період пологів. За даними анамнезу, обмінної картки, результатами фізикального та акушерського обстеження лікар родділлі встановлює акушерський діагноз і визначає тактику ведення вагітної, що ОСОБА_10 не було зроблено. 
У випадку з ОСОБА_13 мало бути не тільки проведене внутрішнє акушерське дослідження, але й мало бути проведено зняття шва з шийки матки - одне і друге не було зроблено. 
Зняття шва з шийки матки проводиться на початку пологової діяльності при неможливості проведення токолітичної терапії (терепії спрямованої на припинення пологової діяльності) або при відходженні навколоплодових вод - негайно при поступленні в пологовий стаціонар, що не було зроблено. 
Відтак невиконання лікарем ОСОБА_10 вагінального дослідження для діагностики стану родових шляхів і негайного зняття швів із шийки матки при наявності кров`янистих виділень в родах, згідно алгоритму дій передбачених наказами МОЗ №620, 676, 582, 977, 782, 624 щодо організації медичної допомоги при поступленні, призвело до того, що у вагітної ОСОБА_13 відбулося передчасне вилиття навколоплодових вод та «відшарування» плаценти. Також встановлені протиріччя між даними ультразвукового обстеження (головне передлежання плода) від 08 січня 2014 року і зафіксованими в історії пологів №80 передлежанням - сідничні, ніжне. Відтак можливість самостійного спонтанного повороту плода в матці при нормальній кількості навколоплідних вод і пологовій діяльності навіть при терміні вагітності 30 тижнів с сумнівною.
Близько 18 год. 25 хв. консіліумом лікарів (у складі ОСОБА_4 (професор кафедри акушерства і гінекології №2 Львівського національного університету імені Данила Галицького) Шатилович К.Л. (асистента кафедри акушерства і гінекології №2 Львівської національного університету імені Данила Галицького за сумісництвом та акушер - гінеколога пологового відділення міської комунальної 3-ї МКЛ)., лікаря ОСОБА_17 , анестизіолога ОСОБА_18 ) встановлено діагноз «Шоста вагітність 29-30 тижнів. Другі передчасні пологи, перший період пологів. Змішане - сідничне передлежання плода, відшарування нормально розташованої плаценти. Гострий інтранантальний дистрес плода) ОАГА. ПДВ. ІЦН (шов на шийці матки)».
Встановлення діагнозу: «І період передчасних пологів» (на що вказує регулярна пологова діяльність з 15 год. 08 січня 2014 р. - перейми через 4 хв. по 40 сек.). у роділлі ОСОБА_13 вимагало негайного зняття шва з шийки матки, що ОСОБА_10 (як черговим лікарем) та ОСОБА_4 зроблено не було і визначення або необхідності проведення токолізу (для припинення пологової діяльності) або можливості проведення пологів через природні родові шляхи, з урахуванням, що термін вагітності 29-30 тижнів і роди передчасні. Водночас при залишенні шва на шийці матки можливі суттєві ускладнення в родах, що і сталося: передчасне відшарування плаценти, розвиток запальних ускладнень, оскільки травмована шийка матки є вхідними «воротами» для проникнення інфекції з шийки матки до тіла матки, як видно з заключення судово-медичної гістології №«489-490/2014 «Гнійний ендометрит. Некротично-ерозивні зміни в тонкій та товстій кишці. Гнійне запалення біометрія. Хронічний ендоцервітит.»
У тай-же час, враховуючи, що пологова діяльність у ОСОБА_13 розпочалася о 15 год. 08 січня 2014 р, тобто за 3 год. 25. хв. до консилярного огляду і проведення внутрішнього дослідження та описані при ультразвуковому обстеженні від 08 січня 2014 р. до поступлення в полоґовий стаціонар зміни шийки матки - пролабування плідного міхура в церквіальпий канал і розширення цервікального каналу до 3 см, головне передлежання плода (а не сідничне), умов для розродження через природні родові шляхи у ОСОБА_13 при незнятті шва з шийки матки, не було.
Консиліум лікарів на чолі з ОСОБА_4 та за участі ОСОБА_10 було прийнято рішення про розродження шляхом операції кесаревої о розтину.
Згідно наказу МОЗ №«977 від 27 грудня 2011 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15 грудня 2003 р. №«582 Клінічний протокол з акушерської допомоги «кесарів розгин» показанням до операції ургентного кесарева розтину є дистрес плода, підтверджений об`єктивними методами обстеження (КТГ), за відсутності умов для термінового розродження через природні родові шляхи (КТГ проводиться протягом 20 хвилин згідно Протоколу обстеження, а не 5 хвилин, як у цьому випадку).
О 18 год. 25 хв. 08 січня 2014 року консиліумом лікарів ( ОСОБА_4 ОСОБА_10 , ОСОБА_18 та ін) вирішено родорозрішити роділлю шляхом операції кесаревого розтину, в нижньому сегменті матки, шляхом проведення лапаротомії за ОСОБА_19 , який був виконаний професором ОСОБА_4 за асистування лікаря ОСОБА_16 . Через розріз вилились води забарвлені кров`ю з домішком меконію. За тазовий кінець добуто живу дитину масою 1300 грам, довжиною 39 см, за шкалою ОСОБА_20 3-4 бали з обвиттям пуповиною навколо шиї один раз. Рукою видалено послід зі всіма часточками та оболонками. І проведена інструментальна ревізія стінок порожнини матки. Недоношений хлопчик переведений у реанімацію МДКЛ. Знятий шов з шийки матки.
При проведенні ургентної операції кесаревого розтину за зазначеними в історії пологів показами - (передчасне відшарування нормально розташованої плаценти, гострий інтранантальний дистрес плода при вагітності 29-30 тижнів) із метою створення умов для швидкого і бережного народження плода, згідно протоколу і Наказу, показаною є нижньосерединна лапаротомія, а не доступ за Пфаненштилем. Послід має видалятися шляхом контрольованої тракції за пуповину, а не рукою, як це було виконано ОСОБА_4 згідно опису протоколу операції, оскільки видалення рукою «асоціюється з достовірно більшим ризиком ендометриту» (наказ МОЗ України №«977 від 27 грудня 2011 р. «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15 грудня 2003 р. №«582 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розгин»).
Роділля ОСОБА_13 належала до групи високого ризику післяопераційних гнійно - септичних ускладнень (обтяжений акушерсько-гінекологічний анамнез, перманентна загроза переривання вагітності, шов на шийці матки з приводу істміко-цервікальної недостатності) що вимагало до початку оперативного втручання визначення шляхів профілактики інфекції (наказ МОЗ України №«977 від 27 грудня 2011 р. «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15 грудня 2003 р. №582 Клінічний протокол з акушерської допомоги «Кесарів розтин»), чого не було проведено лікарями у цьому випадку.
Неадекватна антибактеріальна терапія призвела у породіллі до наявності субфебриниальної температури від 37,5 до 37.7 С у ранковий час (за виключенням 3-ї доби) з першого дня після операції, скарг на загальну слабкість при нормальному рівні гемоглобіну. 
В одному післяопераційному щоденнику не описано стан післяопераційної рани. 
На 5-ту добу (13 січня 2014 р.) і 6-ту (14 січня 2014р.) добу післяопераційного періоду породілля висловлює скарги на болі внизу живота, лікарем ОСОБА_21 в щоденнику зафіксовано «живіт піддутий в нижніх відділах; млява перистальтика», 14 січня 2014 року погіршується загальний аналіз крові - зростає лейкоцитоз, знижується гемоглобін, посилюється зсув формули вліво - паличкоядерні лейкоцити зростають від 9 до 15 - це є ознакою запального процесу, який не був діагностований.
В щоденниках від 13 січня 2014 р. та 14 січня 2014 р. відсутні записи про призначення додаткових обстежень, консультацій, УЗД. Згідно листка призначень більш інтенсивна терапія з посиленням антибактеріальної, інфузійної терапії, з призначенням антикоагулянтів, розпочинається аж з 14 січня 2014 p.. що є значно запізнілим.
Клінічна картина, описана в щоденниках перебігу післяопераційного періоду, характерна для розвитку післяпологових гнійно-септичних ускладнень (ендометриту) у пацієнтки з високим ризиком реалізації інфікування в післяопераційному періоді, однак після УЗД органів малого тазу, консилярного огляду на чолі з ОСОБА_4 та за участі ОСОБА_10 15 січня 2014 року виставляється діагноз: 7-ма доба післяопераційного періоду. Стан після кесаревого розтину. Загострення двобічного хронічного сальпінгоофориту (хронічне запалення додатків). Хоча, згідно міжнародної класифікації хвороб X перегляду (МКХ -X, 1995 рік) рубрики загострення хронічного двобічного сальпінгоофориту не існує. С шифр 085 - післяпологовий сепсис, ендометрит (запалення матки). 
Згідно наказу МОЗ України №«1053 від 14 грудня 2012 року «Про апробацію методології дослідження важкої материнської захворюваності, що становить загрозу життя жінки» при виникненні септичного стану проводиться посів крові, сечі та виділень, ставиться питання про санацію джерела інфекції, включно до хірургічної (гістеректомія (видалення матки)), що не було зроблено, оскільки післяпологове гнійно-септичне ускладнення як причина погіршення стану породіллі в історії пологів не зазначене. 
Водночас, аналіз листків лікарських призначень, наявних в медичній картці стаціонарного хворого №«203 ОСОБА_13 дозволяє стверджувати, що інтенсивність та суть медикаментозної терапії відповідала такій, яка призначається при септичних післяпологових ускладненнях, однак без санації джерела ускладнення (оперованої матки) сама інтенсивна терапія не дає ефекту.
Згідно наказів МОЗ України №«620, 1053 при неефективності консервативної терапії протягом 12-24 годин оперативне лікування із видаленням запального вогнища та дренуванням черевної порожнини, що не було зроблено. З 5-ї доби породілля почала скаржитися на болі внизу живота та підвищення температури до 37. 5 С. 15 січня 2014 р. (7-ма доба після пологів) при УЗД виявлений гострий двобічний сальпінгоофорит (запалення додатків) скликано консіліум. діагностовано: «7-ма доба післяопераційного періоду. Стан після кесаревого розтину. Загострення двобічного хронічного сальпінгоофориту».
Жінка переведена для подальшого обстеження і лікування у гінекологічне відділення 3- ї МКЛ та з діагнозом «15-та доба післяродового періду. Загострення хронічного двобічного аднексигу. Кольпіт.», який виставлений при виписці породіллі ОСОБА_13 24 січня 2014 р з гінекологічного відділення Комунальної 3-ї МКЛ Романчук О.І. відпущена додому при наявності скарг на загальну слабкість, біль і дискомфорт внизу живота, даних трансвагінального УЗД з рекомендацією до обстеження, лейкоцитах на все поле зору у мазках з цервікального каналу та який не відповідав клінічній ситуації і базувався на невірному діагнозі, виставленому при поступленні. Загальний стан породіллі був недооцінений, породілля недообстежена та необґрунтовано виписана з гінекологічного відділення Комунальної 3-ї МКЛ під нагляд жіночої консультації, що і призвело до подальшого летального завершення.
Згідно висновку експерта №«153/2014 від 23 березня 2014 року смерть ОСОБА_13 настала внаслідок гострої серцево-судинної недостатності, яка є проявом інфекційно-токсичного шоку, причиною якого є бактеремія, яка розвинулася внаслідок гнійного ендометриту (гнійне запалення матки в ділянці післяопераційного рубця).
Діагноз виставлений консиліумом лікарів на чолі з ОСОБА_4 та за участі ОСОБА_10 , згідно якого проводилося лікування, встановлено невірно, що і призвело до подальших помилок у лікарській тактиці та зумовило настання смерті породіллі ОСОБА_13 .
Як підтверджується висновками комісійної судово-медичної експертизи №«200, 203 від 04 червня 2015 року та №«376-377 від 01 грудня 2015 року, лікувальна тактика в гінекологічному відділенні не відповідала наказам МОЗ України, оскільки базувалась на невірно виставленому діагнозі ОСОБА_13 консиліумом лікарів у складі ОСОБА_4 та ОСОБА_16 . Смерть породіллі ОСОБА_13 можна було попередити при проведенні повного лабораторно інструментального обстеження, встановленні вірного діагнозу та своєчасного адекватного лікування, і в тому числі оперативного видалення матки.
Відтак, як у подальшому встановлено в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 р. у справі №«466/7772/17 про закриття кримінального провадження.  ОСОБА_10  та ОСОБА_4  неналежно виконали свої професійні обов`язки, не у повному обсязі, поверхнево, не так, як цього вимагають інтереси їх професійної діяльності, які, в силу виконуваної роботи, вони зобов`язані були вчинити, не провели якісного диспансерного спостереження за перебігом післяопераційного періоду, оскільки не були взяті до уваги: постійна субфебрильна температура у ранковий час (за виключенням 3-ї доби) з першого дня операції, скарги на загальну слабкість при нормальному рівні гемоглобіну, при погіршенні стану породіллі на 5-ту добу післяопераційного періоду, не проведені додаткові лабораторні обстеження, УЗД органів малого газу, а інтенсивна терапія запального процесу розпочата через півтори доби, що зумовило прогресування гнійного запалення матки в ділянці післяопераційного рубця після операції кесаревого розгину, розвитку гнійно-септичного ураження та смерті ОСОБА_13 .
Відповідно до положень Конституції України і чинного законодавства України, фізичні особи мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відтак, завдання моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується у першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.
Як передбачено частиною 1 статті 127 Кримінально - процесуального Кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні ( частина 2 статті 127 КПК України).
Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального Кодексу України особа, яка не пред’явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
-у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України)
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4. ч.5 ст. 23 ЦК України)
Так, у зв`язку із смертю ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , як чоловік, та ОСОБА_2 як син, зазнали, зазнають і будуть зазнавати значних моральних страждань, адже вони втратили, дружину і матір для малолітньої дитини, яка, як інвалід дитинства потребує цілодобового материнського піклування.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦУ України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ними своїх трудових облов`язків 
У постанові № 6-229цс14 від 28.01.2015 p. Beрховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до положень статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна особою у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.
Судом встановлено, що ОСОБА_10 , відповідно до наказу №36к від 27 квітня 2009 року, перебуваючи на посаді асистента кафедри акушерства і гінекології №2 за сумісництвом за строковим трудовим договором, та на посаді акушера-гінеколога у пологовому відділенні міської комунальної 3-ї МКЛ згідно наказу №192-к від 09 жовтня 2006 року, асистувала 08 січня 2014 року при проведенні операції кесаревого розтину ОСОБА_13 , отже під час вказаних подій перебувала у трудових відносинах з комунальною 3-ю міською клінічною лікарнею м. Львова.
Згідно листа Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова лікар акушер-гінеколог ОСОБА_10 знаходилась на чергуванні 08 січня 2014 року з 09 год. до 21 год. (а.с.2 т.2 КП № 12014140080000504 від 14 лютого 2014 року)
ОСОБА_4 , відповідно до наказу №1502-з від 27 червня 2012 року, перебуваючи на посаді завідувача кафедри акушерства і гінекології за контрактом Львівського державного університету ім. Данила Галицького, відповідно до п. 2.15 угоди про співпрацю між 3-ою комунальною міською клінічною лікарнею м. Львова та Львівським національним медичним університетом ім. Данила Галицького проводячи лікувально-діагностичну роботу у клінічних відділеннях та володіючи вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар акушер-гінеколог проводив обстеження вагітної ОСОБА_13 .
Відповідно до Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров`я (п.5.3.5.), затвердженого наказом МОЗ України №174 від 05 червня 1997 року завідувачі клінічними кафедрами виконують у клініці консультативну роботу, а відтак не мали права, на той час, проводити медичні втручання, у тому числі у вигляді операцій.
У п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що обов`язок відшкодування заподіяної моральної шкоди, внаслідок смерті ОСОБА_13 , не може бути покладено на Львівський національний медичний університет ім. Данила Галицького, оскільки ОСОБА_4 , відповідно до наказу №1502-з від 27 червня 2012 року, перебуваючи на посаді завідувача кафедри акушерства і гінекології за контрактом Львівського державного університету ім. Данила Галицького, офіційно перебував у щорічній відпустці у період з 31 грудня 2013 року по 29 січня 2014 року.
08 січня 2014 року, професор ОСОБА_4 , як науковий керівник всіх акушерських гінекологічних установ м. Львова, надавав ургентну медичну допомогу ОСОБА_13 перебуваючи у щорічній відпустці на основі звернення чергових лікарів, вважаючи це своїм обов`язком як лікаря та християнина. Про цей випадок він доповів у пояснювальній записці від 17 листопада 2015 року ректору Львівського національного медичного університету імені Д. Галицького члену-кор. НАМН України ОСОБА_22 (а.с.139).
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимогу про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути таку з відповідача - Комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова (нині комунальне некомерційне підприємство «3-я міська клінічна лікарня м. Львова»). 
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими мотиви спричинення такої шкоди позивачу в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини, оскільки ОСОБА_1 є чоловіком померлої, а ОСОБА_2 , є малолітнім сином померлої та потребує постійного підтримуючого лікування до кінця життя, оскільки народився із діагнозом ДЦП (внаслідок неналежного надання лікарями медичної допомоги, що підтверджено висновком комісійної судово-медичної експертизи №337-377 від 20 жовтня 2015 року).
Колегія суддів також погоджується із визначеною судом першої інстанції сумою моральних збитків у розмірі 500 000 грн. на користь ОСОБА_1 та 800 000 грн. на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 за спричинену моральну шкоду.
Відповідно до ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Окрім цього, згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім наведеного, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача, наявність вини. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Як вбачається із наведеного вище, усі чотири необхідні складові мають місце у даному спорі, так наявний факт спричинення шкоди обом позивачам; протиправність діяння та вина працівників лікарні, що відповідає за їх дії – встановлена судовими рішеннями у кримінальній справі; причинний зв`язок між шкодою та протиправними діяннями, а також вина знову ж присутні, про що знову ж йшлося та вбачається із судових рішень у кримінальній справі.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував глибину та тривалість моральних страждань позивачів, яких вони зазнали у зв`язку із смертю ОСОБА_13 .
Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, їх тривалість, а також, з урахуванням глибини душевних страждань, неможливість незалежно від часу та зусиль відновити попередній стан позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення 500 000 грн. на користь ОСОБА_1 та 800 000 грн. на користь ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 за спричинену моральну шкоду.
На даний час, як встановлено в суді апеляційної інстанції, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року виконано в повному обсязі – відповідачем - Комунальним некомерційним підприємством «3-я міська клінічна лікарня м. Львова. Визначена сума моральної шкоди сплачена позивачу ОСОБА_1 .
Те, що позивачами пред`явлено позов до Третьої міської клінічної лікарні м. Львова а не до Комунального некомерційного підприємства «3-я міська клінічна лікарня м. Львова не є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за лікарнею залишились ті самі реквізити юридичної особи, за якими було здійснено повне виконання рішення суду. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу КНП «3-я міська клінічна лікарня м. Львова» залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.