ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4367/20  Номер провадження 22-ц/814/1360/21	Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.
Розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі судді Алтухової О.С. від 31 березня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення 02 квітня 2021 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несплату аліментів, 

В С Т А Н О В И Л А : 

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 151675,70 грн.
Вимоги обґрунтовані тим, сторони перебували в шлюбі в період з 02.09.2006 року до 08.09.2014 року, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На утримання неповнолітніх дітей з відповідача рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.09.2014 року стягнуто  аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
22.01.2015 року ОСОБА_1 зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».
На даний час Лубенським міськрайонним ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) здійснюється примусове виконання рішення Лубенського міськрайонного суду по справі №539/2767/14-ц, щодо стягнення з відповідача аліментів (ВП № 62830232). 
Згідно довідки державного виконавця заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів за період з 29.07.2015 року по 01.10.2020  року складає 151675,70 грн. Враховуючи норми ст. 196 СК України, просила стягнути пеню в розмірі суми заборгованості.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі від 31 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмова суду обґрунтована тим, що виконавчий лист по справі був повернутий позивачу на підставі її власної письмової заяви в 2015 році, повторно до примусового виконання виконавчий лист стягувач пред`явила лише в 2020 році, тому відсутні достатні правові підстави для стягнення пені з відповідача внаслідок недоведеності його вини в утворенні заборгованості по аліментах, стягнення яких не здійснювалось за ініціативою позивача. 

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача  ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про повне задоволення вимог. 
Зокрема вказує на те, що його довіритель була змушена в 2015 році відмовитись від стягнення аліментів внаслідок тиску відповідача, який їй погрожував тим, що не дасть згоди на виїзд дітей за кордон. Внаслідок такого психологічного тиску вона була змушена відкликати виконавчий лист і не пред`являти його до виконання впродовж п`яти років. 

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 02.09.2006 року до 08.09.2014 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та  ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 03.09.2014 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти  на  утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів  заробітку ( доходу), але не менше  30% прожиткового мінімуму  для  дитини  відповідного віку на кожну  дитину,  щомісячно до повноліття дитини.
На підставі рішення суду Лубенським міськрайонним судом Полтавської області був виданий  виконавчий лист 12.09.2014 року 
Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання до Лубенського ВДВС в Полтавській області. Згідно  відмітки  державного виконавця  Т.П. Біланенко 29.07.2015 року за письмовою заявою стягувача виконавче провадження завершено на підставі  п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі чого виконавчий лист було повернуто стягувачу. 
22.01.2015 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином Туреччини ОСОБА_9   в м. Ушак Туреччина, Анталья змінивши прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва  про одруження  № 427 від 09.05.2016 року.
В серпні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до виконавчої служби з виконавчим листом №539/2767/14-ц, виданим 12.09.2014 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.
Постановою державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління МЮ(м. Суми) Самохвал Ю.С.  було відкрито виконавче провадження № 62830232 від 17.08.2020 року.
Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця заборгованість ОСОБА_3 за період з 29.07.2015 року по вересень 2020 року включно по сплаті аліментів становить 151675,70 грн.
Зважаючи на вказаний розрахунок заборгованості в розмірі 151675,70 грн. позивач у відповідності до норм ст. 194 СК України звернулась до суду з позовом про стягнення з боржника пені за несплату аліментів в розмірі заборгованості.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, яка обрахована державним виконавцем за період, коли виконавче провадження відкрито не було, сам виконавчий лист знаходився у стягувача, яка впродовж 2015-2020 років не виявляла бажання пред`являти його до примусового виконання. 
Встановивши відсутність винних дій відповідача як особи зобов`язаної сплачувати аліменти та застосувавши правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 182 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Тобто, в разі існування заборгованості по аліментам обов`язковою умовою для застосування щодо боржника санкцій у вигляді пені є наявність його винних дій як особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 
Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що після отримання виконавчого листа та пред`явлення його до примусового виконання у 2014 році, позивач ОСОБА_1 в липні 2015 року подала заяву про повернення їй виконавчого листа, у зв`язку з чим на підставі  п. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження було завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу. 
В подальшому виконавчий лист знаходився у позивача, яка повторно пред`явила його до примусового виконання у серпні 2020 року, таким чином впродовж п`яти років виконавчий лист до стягнення не пред`являвся.
17.08.2020 р. позивач повторно пред`явила його до примусового виконання, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження.
Після повторного відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого документа, за період з 29.07.2015 по 01.10.2020, який склав 151675,70 грн. 
Вірно встановивши обставини по справі та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для покладання на відповідача як на особу, яка зобов`язана спочувати аліменти, відповідальності у вигляді пені внаслідок відсутності його винних дій, які призвели до утворення заборгованості по аліментам. 
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в тому числі не забезпечення змагальності сторін як принципу цивільного судочинства. 
При цьому, не можуть бути прийняті до уваги доводи скарги про те, що позивач була вимушена не пред`являти виконавчий лист до виконання внаслідок тиску відповідача на неї, який проявлявся в погрозах не надати дозвіл на виїзд їх спільних дітей за кордон. 
Вказані твердження представника позивача є голослівними, жодними доказами по справи не підтвердженими. При цьому, звертає на себе увагу той факт, що свою заяву про повернення виконавчого листа, стягувач подала в липні 2015 року, тобто тоді коли вже проживала на території Туреччини, де знаходились її спільні з відповідачем діти, та вже після одруження з громадянином Туреччини.
За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке відповідає вимогам закону та постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 - адвоката Антіховича Володимира Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі від 31 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 липня 2021року.

Судді: Обідіна О.І. Карпушин Г.Л. Прядкіна О.В.