Номер провадження: 22-ц/813/6074/21 
Номер справи місцевого суду: 947/7699/20
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.
за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коболєвої Ірини Володимирівни на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про задоволення вимог кредитора спадкоємцем,

                        В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь 845 536 гривень боргу за рахунок спадкового майна, після смерті ОСОБА_3 , яке складається з квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Позов обґрунтований тим, що у жовтні 2014 року вона позичила ОСОБА_3 35 000 доларів США, що підтверджується розпискою, а остання на випадок неповернення боргу склала на ім`я позивача та її сина заповіт на спірні квартири. У червні 2018 року ОСОБА_3 повернула позивачці 5000 доларів США, а у вересні 2019 року померла. Позивачка за власні кошти здійснила поховання ОСОБА_3 та у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте дізналася про існування іншого заповіту, складеного ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , яким вона заповіла на ім`я останнього все своє майно. На неодноразові звернення позивача до ОСОБА_2 про повернення їй боргу, останній ухиляється від вирішення даного питання, що стало підставою її звернення до суду.
Разом з тим, позивач просила забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., що належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 жовтня 2014 року за реєстровим №3-1305 ОСОБА_3 , яка померла у вересні 2019 року. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2008 року за реєстровим №5-632 ОСОБА_3 , яка померла у вересні 2019 року.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Коболєва Ірина Володимирівна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року скасувати та відмовити заявнику у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. 
Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник зазначала, що за життя ОСОБА_3 отримала у неї в борг грошові кошти. Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 за заповітом, він зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Проте останній не бажає задовольняти вимоги кредитора, внаслідок чого у позивача з`явились побоювання, що ОСОБА_2 зможе відчужити спадкове майно на користь інших осіб, що унеможливить вподальшому виконання рішення суду, у зв`язку з чим просила накласти арешт на майно спадкодавця - квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .
Колегія суддів вбачає, що між сторонами дійсно існує майновий спір з-приводу повернення грошових коштів, отриманих в борг спадкодавцем. 
З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2017 року ОСОБА_3 склала на ім.»я ОСОБА_1 заповіт, яким, на випадок своєї смерті заповіла останньому все своє майно (а.с.34).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть, у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.45).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_3 на праві власності належить наступне нерухоме майно: 
- квартира АДРЕСА_1 
- квартира АДРЕСА_2 
- 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_4 .
Таким чином, потенційним спадкоємцем майна ОСОБА_3 є  ОСОБА_1 .
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешу на спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що існує ризик невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_2 про задоволення вимог кредитодавця.
Разом з тим, накладаючи арешт на спадкове майно, яке належить померлій, суд тим самим унеможливив отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на це майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину унеможливлює відповідача користуватися та розпоряджатися успадкованим майном, тобто бути його повноцінним власником та відповідати перед кредитором. 
Спадкування – це перехід прав та обов`язків від особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). 
Відповідно до ч.2-3 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до ч.1,3 ст..1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.  Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд не вірно обрав спосіб забезпечення позову та вважає правильним вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони на відчуження і перереєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , після видачі  ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, після смерті у вересні 2019 року ОСОБА_3 .
Видача свідоцтва про право на спадщину ніяким чином не буде впливає на утруднення виконання рішення суду, а лише навпаки буде доказом прийняття спадкоємцем спадщини спадкодавця та разом з тим і його зобов`язань.
Зазначених вимог суд першої інстанції не врахував та прийшов до передчасного висновку про накладення арешту на спадкове майно, без отримання його спадкоємцем у встановленому законом порядку.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу скасувати та забезпечити позов в зазначений вище спосіб.
Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коболєвої Ірини Володимирівни – задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року – скасувати.
Накласти заборону на відчуження і перереєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , після видачі  ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, після смерті у вересні 2019 року ОСОБА_3 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 31.08.2021 року

Головуючий                          О.М. Таварткіладзе 

Судді:                         А.П. Заїкін

                                                                               С.О. Погорєлова