КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 версеня 2021 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 374/353/20
номер провадження: 22-ц/824/8258/2021 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області та за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської областіна рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року у складі судді Козіної С.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що він має намір переїхати на постійне місце проживання до України та отримати громадянство України і для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити факт народження його діда ОСОБА_3 на території України. Вказував, що факт того, що ОСОБА_4 є його дідом підтверджується свідоцтвом про народження заявника та свідоцтвом про народження ОСОБА_5 . Так, згідно із свідоцтвом про народження заявника його батьком записаний ОСОБА_6 , а відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , батьком останнього записаний ОСОБА_4 . Внаслідок обставин, що склалися, свідоцтво про народження ОСОБА_3 було втрачено. Крім того, згідно архівної довідки Державного архіву № 03/11-20АВ від                                03 листопада 2020 року метричні книги про народження села Трахтемирів Черкаської області і книги реєстрації актових записів про народження за 1944 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), у зв`язку з чим надати довідку про народження ОСОБА_3 неможливо. Вказані обставини у своїй сукупності підтверджують той факт, що ОСОБА_4 є дідом заявника. Також факт народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області підтверджується показами свідка ОСОБА_7 , якому цей факт став відомим зі слів його ж діда ОСОБА_8 , котрий з 1943 року по 1950 рік проживав на території села Трахтемирів Черкаської області.
З наведених підстав, ОСОБА_1 просив встановити факт народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року  вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.
Встановлено факт народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме на території села Трахтемирів Черкаської області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, який не брав участі у розгляді справи, однак вважає що рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з вимогами чинного законодавства України у справах про встановлення факту належності до громадянства України як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Вказує, що реєстрація місця проживання/перебування на території міста Ржищів здійснюється виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області.Тому суд першої інстанції зобов`язаний був залучити до розгляду справи Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області(далі - ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області) та виконавчий комітет Ржищівської міської ради, як заінтересованих сторін. Зазначає, що заявник ОСОБА_1 не проживає в місті Ржищів, а тому вважає, що суд першої інстанції порушив територіальну юрисдикцію. Зазначає, що суд першої інстанції прирівняв заявника до жителя міста Ржищів і наділив його правами, які мають тільки особи, які проживають на території міста Ржищів, чим порушив права та інтереси кожного жителя міста та виконавчого комітету Ржищівської міської ради, як органу наділеного правом представляти інтереси громадян, що проживають на території міста. Також звертає увагу на те, що у відповіді на адвокатський запит, наданої Державним архівом Черкаської області, вказано, що Державним архівом Черкаської області архівна довідки № 03/11-20АВ від 03 листопада 2020 року не видавалась, а тому ця архівна довідка не може бути належним та допустимим доказом у справі.
В апеляційній скарзі ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, яке також не брало участі у розгляді справи, однак вважає що рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення про задоволення заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення  безпосередньо впливає на прийняття рішення в межах наданих ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області повноважень про встановлення або оформлення належності до громадянства. Разом з тим, ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області не було залучено до участі у справі як зацікавлена особа, що є порушенням ч.2 ст.234 ЦПК України. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він або його родичі проживали на території України на законних підставах. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт народження діда заявника -  ОСОБА_3 на території України. Відтак, у суду були відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Богословець Ю.В. подала відзив на апеляційну скаргу виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, у якому зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, в межах своєї компетенції, дослідив надані докази, обґрунтував і вмотивував судове рішення з посиланням на норми чинного законодавства. Зазначає, що апеляційна скарга виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської областіне може бути задоволена, а апеляційне провадження підлягає закриттю, оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської областіта не встановлювались жодні обов`язки. 
Також адвокат Богословець Ю.В. подала окреме клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в  судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області підлягає задоволенню, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської областіпідлягає закриттю, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
У частині 4 ст.294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.
Згідно з листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.
Однак судом першої інстанції не було залучено до участі у справі орган, який вирішує питання щодо надання громадянства України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 затверджено Положення про Державну міграційну службу України.
Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області є територіальним органом Державної міграційної служби України, діяльність якого упорядкована Положенням про Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, затвердженим наказом ДМС України від 08 жовтня 2018 року №161.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та обов`язки, а тому ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч.1 ст. 352 ЦПК України, якою передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Тому у апеляційного суду наявні правові підстави для перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги                     ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником був доведений факт народження його діда  ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про народження                                 №156-94-082820 від 02 листопада 2020 року заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_10 (а.с.4-5).
Відповідно до свідоцтва про народження № 156-70-329312 від 06 серпня 1970 року ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_11 (а.с.6-7).
Згідно архівної довідки № 03/11-20АВ від 03 листопада 2020 року, виданої Державним архівом Черкаської області, встановлено, що в документах архіву відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 народився на території села Трахтемирів Черкаської області в 1944 році, у зв`язку з тим, що до архіву метричні книги про народження села Трахтемирів Черкаської області і книги реєстрації актових записів села Трахтемирів Черкаської області про народження за 1944 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), внаслідок чого надати довідку про народження ОСОБА_3 неможливо (а.с.3).
Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, які передбачені ч.1 ст. 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 05 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.
Згідно з ч.ч.1,7 ст.8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
Відповідно до п.28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня  2006 року № 588/2006 зі змінами (далі - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження того факту, що дід заявника  ОСОБА_4 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області,заявник посилався на архівну довідку № 03/11-20АВ від 03 листопада 2020 року, видану Державним архівом Черкаської області, та покази свідка ОСОБА_7 .
Як зазначалося вище, згідно архівної довідки № 03/11-20АВ від 03 листопада 2020 року, виданої Державним архівом Черкаської області, встановлено, що в документах архіву відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 народився на території села Трахтемирів Черкаської області в 1944 році, у зв`язку з тим, що до архіву метричні книги про народження села Трахтемирів Черкаської області і книги реєстрації актових записів села Трахтемирів Черкаської області про народження за 1944 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), внаслідок чого надати довідку про народження ОСОБА_3 неможливо (а.с.3).
Однак, у відповіді №27-р/05-08 від 10 лютого 2021 року, наданої Державним архівом Черкаської області на запит адвоката Стадника Т.Р. від 04 лютого 2021 року повідомлено, що у реєстрацій за 2020 рік заяв та запитів про народження про прізвище « ОСОБА_1 » та видання довідки про народження особи з прізвищем « ОСОБА_1 » не виявлено. 
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що додана до заяви архівна довідка № 03/11-20АВ від 03 листопада 2020 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження того факту, що дід заявника ОСОБА_4 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Що стосується наданої заявником копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_5 , то вказані документи не містять інформації, яка підтверджує факт народження його діда -  ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Також колегія суддів критично відноситься до показів свідка ОСОБА_7 , оскільки покази свідка не можуть бути достатнім доказом того, що  ОСОБА_4 дійсно народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області. Як зазначив свідок ОСОБА_7 вказані обставини не були відомі йому особисто, про них він дізнався зі слів свого діда. До того ж вказані вище обставини, про які пояснив свідок  ОСОБА_7 є сімдесятисемирічної давнини, що викликає обґрунтований  сумнів у достовірності його свідчень. 
Вказані вище обставини у своїй сукупності свідчать пронедоведеність вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Вирішуючи заяву, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на наведене вище належної уваги не звернув, не залучив до участі у справі орган, який вирішує питання щодо надання громадянства України, а також дійшов помилкового висновку про доведеність вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження його діда - ОСОБА_3 на території України ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме, на території села Трахтемирів Черкаської області.
Тому доводи апеляційної скарги ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області заслуговують на увагу. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 з наведених вище підстав, а тому апеляційна скарга ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській підлягає задоволенню.  
Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області підлягає закриттю з таких підстав.
Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У ст.129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.
Відповідно до положень ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вказаній нормі кореспондуються приписи ч.1 ст.352 ЦПК України, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Конструкція ст.352 ЦПК України у системному тлумаченні з ч.1 ст.17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.
Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.
Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №62/112 та у постанові від 13 вересня 2019 року у справі № 916/914/19.
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Подаючи апеляційну скаргу виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області посилається на те, що оскаржуваним рішенням порушено права та інтереси кожного жителя міста та виконавчого комітету Ржищівської міської ради як органу, наділеного правом представляти інтереси громадян, що проживають на території міста.
Однак виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області.
Отже, враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду від 03 грудня 2020 року питання про права, інтереси та обов`язки виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області не вирішувалося, то апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою підлягає закриттю відповідно до приписів ст.362 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст.362, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року.
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області задовольнити.  
Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий 
 
Судді: