Апеляційне провадження № 22-ц/824/9521/2021              

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 червня 2021 року                                                                                               м. Київ
Унікальний номер справи 36367/2097/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідачі:                           ОСОБА_2 ,
                                               ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_4 ,
на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 березня 2021 року, постановлену  в приміщенні  суду під головуванням судді Мерзлого Л.В., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення до вирішення спору по суті шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах позовних вимог, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,298 га, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2978 га, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області; земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2975га, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, а також шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_3 легковий автомобіль Hyundai.
Вимоги заяви обґрунтовував тим, що він звернувся з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованості за договором позики в сумі 3 002 342,47 грн. При отримання позики ОСОБА_3 письмово засвідчила, що забезпеченням повернення позики є застава всього рухомого та нерухомого майна, що перебуває у спільній власності подружжя. Відповідач відмовився від повернення позики, посилаючись на відсутність у нього коштів. 
Таким чином, вважав, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить та зробить неможливим виконання рішення суду, враховуючи значний розмір боргу, відсутність у відповідача коштів та наявність у нього можливості здійснити відчуження власного майна з метою уникнення повернення позики. 
Як вбачається з інформаційної довідки, у власності ОСОБА_2 (фактично, у спільній сумісній власності обох відповідачів) перебуває двокімнатна квартира, а також у власності ОСОБА_2 перебувають 3 земельних ділянки. При цьому, квартира перебуває в іпотеці у банку. 
В Реєстрі відсутня інформація про наявність у ОСОБА_3 нерухомого майна. Проте, як вбачається з виданої нею генеральної довіреності, їй належить на праві власності автомобіль. Аналіз наявного у відповідачів нерухомого майна   автомобіля   свідчить про те, що їх не вистачить для задоволення вимог, адже вартість цих об`єктів є значно меншою розміру отримано позики. 
Відповідач, як власник майна, при накладенні арешту на майно зможе вільно ним користуватися без будь-яких обмежень, в т.ч. здавати в оренду та отримувати доходи, відтак, його тимчасове обмеження судом у праві вільно відчужувати це майно, не може завдавати йому збитків. До того ж, квартира відповідачів перебуває в іпотеці. 
Пропонував суду застосувати зустрічне забезпечення у вказаній справі шляхом внесення ним на депозит суду коштів в сумі 5000,00 грн. та, в разі застосування судом зустрічного забезпечення, гарантував внесення коштів в межах цієї суми на депозит суду.
 Ухвалою  Ірпінського міського суду Київської області від 25 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
 Накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2093317032109, номер об`єкта в РПВН 36530156); земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,298 га, державний кадастровий номер 7421182600:06:000:0048, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1542014474211); земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2978 га, державний кадастровий номер 7421182600:06:000:0899, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1201728074211); 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,2975га, державний кадастровий номер 7421182600:06:000:0049, розташовану в межах Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 636253474211), до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 367/2097/21.
Накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , а саме: легковий автомобіль Hyundai, модель Coupe, 2004 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 367/2097/21.
В решті заяви відмовлено.
Не погодившись з  вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та, вказуючи на  порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та  постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування  доводів апеляційної скарги вказує, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали було помилково  встановлено, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами. Також не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо забезпечення позову, оскільки позивачем не надано суду договору позики від 16.03.2021, укладеного між ОСОБА_6 , яка діє за згодою чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг 2 000 000,00 грн. Згідно п.2 пп.б) вказаного договору, загальна сума позики має бути повернута не пізніше 16.05.2021, а отже остаточна дата повернення грошових коштів ще не настала.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції іншими учасниками справи не подано.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7      заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення, зважаючи на те, що позиція представника відповідача викладена в апеляційній скарзі, судом забезпечена можливість сторонам обмінятися позиціями, а питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень. 
З огляду на що, суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Як убачається із матеріалів справи, звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач зазначав, що враховуючи те, що відповідач відмовився від повернення позики, посилаючись на відсутність у нього коштів, які складають значну суму, вважав наявними підстави можливості відчуження відповідачами усього майна задля уникнення виконання можливого рішення суду на користь позивача.
Так, ч.1 ст.151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, серед яких: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник: пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
Положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову -  це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та рухоме майно відповідатиме меті застосування правового інституту забезпечення позову та позовним вимогам. 
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повній мірі, виходячи із наступного.  
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 83 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб.
Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Важливо, аби особа, клопотавши про застосування певних заходів забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 3 002 342,47 грн, спір між сторонами наявний, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно дає можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо передчасності висновків суду щодо того, що остаточна дата повернення позики ще не настала, то вони є безпідставними.
Як вбачається, представник відповідача посилається на договір позики від 16.03.2021, укладеного між ОСОБА_6 , яка діє за згодою чоловіка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у борг 2 000 000,00 грн. 
Згідно п.2 пп.б) вказаного договору, загальна сума позики має бути повернута не пізніше 16.05.2021.
Однак, предметом вказаного спору є повернення боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 3 002 342,47 грн., з датою повернення - 20.03.2021.
До того ж, ОСОБА_6 не є учасником вказаної справи. 
Таким чином,  наведені у апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Відповідно до  статті 375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає   апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 березня 2021 року залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 5 липня  2021 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: