ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 р.	Справа № 524/3413/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Кривич Ж.О., м. Кременчук, повний текст складено 19.07.21 року по справі № 524/3413/21
          за позовом            ОСОБА_1  
          до           Інспектора роти № 2 Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Стадника Віктора Анатолійовича ,           Батальйону патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП                   
          про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Стадника Віктора Анатолійовича, Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП (надалі також - відповідачі), в якому просив скасувати постанову ЕАН № 3973213 від 26.03.2021.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2021 позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про передчасність висновку суду першої інстанції про те, що позивач міг зупинити транспортний засіб, оскільки інший транспортний засіб, що рухався поруч в попутному напрямку, зміг зупинитися. Вказує, що прийняття рішення про можливість зупинки транспортного засобу є дискрецією самого водія, яке приймається водієм з урахуванням усіх обставин, що склалися під час руху транспортного засобу, та не є тотожними обставинам, що склалися під час руху транспортного засобу під керуванням іншого водія. Просить врахувати відсутність у позивача об`єктивної можливості зупинити транспортний засіб у визначеному місці з урахуванням швидкості транспортного засобу, його відстані від перехрестя та часу, відведеного миготливим сигналом світлофора. Звертає увагу, що виходячи з відеозапису, оскаржувана постанова складалася не самим інспектором, який зачитував її позивачеві.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, Інспектор роти № 2 Батальйону ПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Стадник Віктор Анатолійович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, просить розглянути справу без його участі.
Батальйон патрульної поліції в м.Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.03.2021 інспектором роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Стадником В. А. винесено постанову серії ЕАН № 3973213 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за те, що водій ОСОБА_1 цього дня близько 08 год. 11 хв., керуючи транспортним засобом FORD MONDEO, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Кременчуці, просп. Свободи, б. 14, проїхав перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «ґ» ПДР України.
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те,  що позивач мав можливість при ввімкненому зеленому миготливому сигналі зменшити швидкість та зупинити транспортний засіб на заборонний жовтий сигнал світлофору, а отже оскаржувану постанову винесено правомірно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з статтею 41 Закону № 3353-ХІІ порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Правила дорожнього руху затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (надалі - ПДР України).
За пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
За п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Відповідно до п. 8.7 ПДР України світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.
За приписами п. 8.7.3 «ґ» ПДР України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (пункт 8.10 ПДР України).
Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11. ПДР України).
За приписами ДСТУ 4092-2002 «Безпека дорожнього руху. Світлофори дорожні. Загальні технічні умови, правила застосування та вимоги безпеки» режим роботи світлофорної сигналізації з використовуванням транспортних світлофорів передбачає миготіння зеленого сигналу протягом 3 с безпосередньо перед вимкненням, а частота миготіння сигналів - 1 с.
Відповідно до п.п. «в» п. 8.7.3 ПДР України, зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнений сигнал, який забороняє рух.
При зеленому миготливому сигналі світлофора водій повинен розрахувати свої дії, виходячи з конкретних умов: швидкості руху, стану проїзної частини, зчеплення коліс з дорогою, інтенсивності руху. Час миготіння зеленого сигналу становить 3-4 с. Таким чином, миготіння зеленого сигналу продовжує час попередження водіїв про наступне вмикання жовтого та червоного сигналу.
Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП).
Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження того, що позивач дійсно допустив порушення вимог п. 8.7.3 «ґ» ПДР, відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.
З відеозапису вбачається, що на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не заперечував проти факту проїзду на жовтий сигнал світлофору. Додатково позивач пояснив, що жовтий сигнал світлофору не забороняє рух транспортних засобів, а також повідомив, що рухався зі швидкістю 69 км/год, не міг зупинити автомобіль, не вдаючись до екстреного гальмування, тому правомірно здійснив проїзд на жовтий сигнал світлофора.
Вказані пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором було прийнято до уваги під час з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.
Позивачу на місці зупинки було роз`яснено, що світлофори працюють в режимі миготливого зеленого сигналу, який завчасно попереджає водіїв про зміну сигналу світлофора, який забороняє рух.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мав можливість при ввімкненому зеленому миготливому сигналі зменшити швидкість та зупинити транспортний засіб на заборонний жовтий сигнал світлофору. Досліджений відеозапис з реєстратора патрульного автомобіля демонструє, що так вчинив водій іншого автомобіля, який рухався в іншій полосі у попутному напрямку з позивачем.
Позивача було ознайомлено з відеозаписом правопорушення та роз`яснено, що автомобіль під його керуванням знаходився на відставні близько 30 метрів від світлофору в той час, коли зелений миготливий сигнал вимкнувся, а жовтий сигнал ввімкнувся (на диску файл «video_2021-04-06_22-30-23» - 08 год. 11 хв. 02 сек.). Під час проїзду позивачем перехрестя на заборонний сигнал світлофору на пішохідному переході знаходились пішоходи, які його переходили на дозволений сигнал світлофору.
Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис, що свідчить про дотримання відповідачем установлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Відеоматеріали з місця події, що були долучені відповідачем до матеріалів справи, пояснення водія, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сукупності є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 діяння.
Позивач посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою норми пункту 8.11 ПДР України, які дозволяють водіям при ввімкненні жовтого сигналу світлофору рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху у випадку, коли вони не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР України, не вдаючись до екстреного гальмування.
Зі змісту пункту 8.7.3. «ґ» ПДР України слідує, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися у місцях, визначених пунктом 8.10 цих Правил.
Разом з тим, позивач (як убачається з його пояснень, рухаючись зі швидкістю 69 км/год) здійснював проїзд на жовтий сигнал світлофора, не зупинив свій транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. «ґ» ПДР України і правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.
Окрім того, відповідно до п. 2.3 Розділу 2 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з пунктом 1.10 ПДР України, дорожня обстановка - це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Позивач керував транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому зобов`язаний відповідно до Правил дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Отже, з огляду на встановлені обставини цієї справи, позивач, кермуючи автомобілем повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, у тому числі і за організацією дорожнього руху та відповідними сигналами світлофорів. І при необхідності прийняти потрібні міри до безпечного керування, у тому числі до зниження швидкості руху автомобіля, з метою недопущення проїзду, регульованого за допомогою світлофора пішохідного переходу на забороняючий сигнал.
Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 752/21849/14-а.
Зважаючи на викладене вище, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у проїзді перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3973213.
Зазначені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 751/5437/17.
Твердження позивача про те, що виходячи з відеозапису, оскаржувана постанова складалася не самим інспектором, який зачитував її позивачеві, спростовується матеріалами справи, оскільки з відеозапису убачається, що третьою особою в службовому авто роздруковано оскаржувану постанову та передано її інспектору, який у подальшому зачитав її позивачу.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Підстави позову, як і доводи апеляційної скарги, на які посилався позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не спростовано останнім.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.07.2021 по справі № 524/3413/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич