П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/772/21	

Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Херсон, 16 квітня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

судді-доповідача:                                                            Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                                Димерлія О.О., Єщенка О.В.

секретар судового засідання                                        Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.04.2021року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Коваленко Ірини Миколаївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Скадовської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області Коваленко Ірини Миколаївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, Скадовської міської ради про:
визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 04.02.2021р. №РВ-6500775362021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,0000 га, відведену ОСОБА_1 на підставі погодженого проекту землеустрою;
визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 04.02.2021р. №РВ-6500775392021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,0000 га, відведену ОСОБА_2 на підставі погодженого проекту землеустрою;
визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 04.02.2021р. №РВ-6500775372021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,0000 га, відведену ОСОБА_5 на підставі погодженого проекту землеустрою;
визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 04.02.2021р. №РВ-6500775322021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,0000 га, відведену ОСОБА_4 на підставі погодженого проекту землеустрою;
визнання протиправним та скасування рішення державного кадастрового реєстратора від 04.02.2021р. №РВ-6500775332021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язати державного кадастрового реєстратора внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 2,0000 га, відведену ОСОБА_3 на підставі погодженого проекту землеустрою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кожному із позивачів на території Приморської сільської ради наказами ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 30.11.2020р. №№10963-СГ, 10967-СГ, 10970-СГ, 10972-СГ, 10975-СГ, надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність по 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Протягом 2020р. Командитним товариством «Науково-впроваджувальна фірма «Нові технології» виготовлено 5 проектів землеустрою щодо відведення у власність кожному позивачу по 2,0 га землі для ведення особистого селянського господарства. Означені проекти погоджені у встановленому законодавством порядку висновками експертів державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Закарпатській, Тернопільській, Харківській, Полтавській та Чернігівській області, без зауважень, як такі, що відповідають земельному законодавству. 26.01.2021р. позивачі звернулись до відповідача із заявами про реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, додавши до заяв проекти землеустрою. 04.02.2021р. відповідач прийняв п`ять рішень про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру (з ідентичними підставами для відмови у кожному з позивачів), посилаючись на невідповідність документів установленим вимогам, а саме приписам ч. 3 ст. 186-1 ЗК України (відсутність у проектній документації погодження із структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища). При цьому у рішеннях вказано на те, що земельна ділянка площею 12,8497 га з кадастровим номером 6524783000:02:001:0325, в межах якої знаходяться запроектовані земельні ділянки, була передана з державної власності у комунальну, у зв`язку із чим поділ земельної ділянки можливо буде здійснити після реєстрації права комунальної власності за Скадовською міською радою. На думку позивачів, державний кадастровий реєстратор безпідставно надає оцінку землевпорядній документації позивачів, перебираючи таким чином на себе повноваження органів, які вже погодили проекти землеустрою та визначили категорії земельних ділянок, які позивачі мають намір отримати у власність. У такий спосіб відповідач штучно створює перешкоди позивачам для реалізації їх прав на безоплатне одержання у власність земельних ділянок, гарантованого статтею 14 Конституції України, статями 121, 118 ЗК України.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від16 квітня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачами у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування своєї скарги апелянти вказують на те, що відповідач перевищив свої повноваження, оскільки законодавство, яке регулює питання державної реєстрації земельних ділянок обмежує державного кадастрового реєстратора у підставах для відмови у реєстрації в ДЗК земельних ділянок шляхом встановлення вичерпного переліку підстав, за яких кадастровий реєстратор може відмовити у реєстрації земельних ділянок. Підстави відмов відповідача, які зазначенні у рішеннях, на думку апелянтів, не передбачені законодавством, що регулює відносини реєстрації земельних ділянок, а прийняті рішення відповідача виходять за межі його компетенції. Висновок суду першої інстанції про те, що державний реєстратор не перевищив владні повноваження при перевірці проектної документації позивачів, на предмет її відповідності вимогам земельного законодавства суперечить на думку апелянтів, вимогам ч.5 ст. 5 , ст. 22 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» та п. 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012р. № 1051, адже нормативно-правові акти, на відповідність яким державний кадастровий реєстратор перевіряє подані йому на реєстрацію документи, не наділяють такого кадастрового реєстратора повноваженнями оцінювати документи на предмет їх погодження – правильного чи неправильного, повного чи неповного, всіма органами чи не всіма органами, тощо. Такої перевірки проект землеустрою піддається під час його затвердження, як це передбачено ч.9 ст. 118 ЗК України, уповноваженими на це органами ст. 122 ЗК України. До того ж, як зауважують апелянти, відповідачем вимагалось надати додаткові документи погодження з органом навколишнього природного середовища, у той час як ст. 22 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» та п. 67 Порядку № 1051 від 17.10.2012р. обмежують його перевіркою поданих документів на відповідність їх законодавству у сфері державної реєстрації землі і не передбачають витребовування нових документів. Крім того, апелянти вважають, що суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо другої причини відмови – а саме можливість проведення державної реєстрації земельних ділянок лише після реєстрації права комунальної власності Скадовською міською радою, не перевірив на предмет правомірності цієї причини відмови. Так, апелянти у скарзі зауважують, що державний кадастровий реєстратор не наділений дорадчими чи консультативними функціями, та позивачі не звертались до відповідача за отриманням консультацій і не замовляли у нього подібних послуг. 
17.06.2021р. (вхід. № 13264/21) від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необґрунтованість доводів апелянтів, мотивуючи тим, що відповідно до норм чинного законодавства, державний кадастровий реєстратор перевіряє відповідність поданих йому документів вимогам чинного законодавства, які загалом можуть застосовуватись до таких документів, а не лише вимогам ЗУ «Про Державний земельний кадастр». При оцінці поданих на реєстрацію документів, державний кадастровий реєстратор вправі здійснювати перевірку всіх даних на відповідність вимогам законодавства, вказані дії не кваліфікуються як перевищення повноважень. Пунктом 107 Порядку № 1051 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку, тощо. Під час перевірки поданих позивачами документів було встановлено невідповідність їх вимогам законодавства, а саме ч.3 ст. 186-1 ЗК України, якою в свою чергу передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої в тому числі в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню зокрема структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. При перевірці ж матеріалів проектів землеустроїв, які були подані позивачами (апелянтами), відповідачем було виявлено, що даними проектами встановлюються обмеження у використанні земельної ділянки, а саме 05.03. прибережна захисна смуга вздовж морів. Морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах. Отже, відведення земельних ділянок за вказаними вище проектами землеустрою позивачів, здійснюється у межах прибережної захисної смуги, відтак такі проекти потребують погодження зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Враховуючи вказане, саме державний кадастровий реєстратор здійснює перевірку наявності всіх необхідних погоджень Проекту землеустрою з органами виконавчої влади, у зв`язку із чим відповідач вважає правомірним прийняття спірних рішень. З приводу наданої пропозиції щодо здійснення поділу сформованої земельної ділянки площею 12,8497 га кадастровий номер 6524783000:02:001:0325 після реєстрації права комунальної власності за Скадовською міською радою, відповідач у відзиві вказує, що така має виключно рекомендаційний характер і була надана лише з метою впорядкування відомостей Державного земельного кадастру, безперешкодного виконання п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 ; 1113 та для можливості подальшої реалізації Скадовською міською радою своїх повноважень в частині розпорядження землями. Така пропозиція не була підставою для прийняття спірних рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, Наказами ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 30.11.2020р. №№ 10967-СГ, 10967-СГ, 10970-СГ, 10972-СГ, 10975-СГ ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність по 2,0 га кожному заявнику для ведення особистого селянського господарства на території Приморської сільради Скадовського району Херсонської обл.
З метою реалізації означених наказів позивачі замовили у Командитного товариства «Науково-впроваджувальна фірма «Нові технології» розробку 5 проектів землеустрою.
17.12.2020р. експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області склав висновок №21197/82-20, яким погодив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 з вказівкою на наявність обмежень на земельній ділянці: 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (п. 5 висновку).
17.12.2020р. експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області склав висновок №30598/82-20, яким погодив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 з вказівкою на наявність обмежень на земельній ділянці: 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (п. 5 висновку).
30.12.2020р. експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Харківській області склав висновок №25794/82-20, яким погодив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 з вказівкою на наявність обмежень на земельній ділянці: 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (п. 5 висновку).
11.01.2021р. експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Полтавській області склав висновок №375/88-21, яким погодив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 з вказівкою на наявність обмежень на земельній ділянці: 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (п. 5 висновку).
16.01.2021р. експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області склав висновок №537/82-21, яким погодив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 з вказівкою на наявність обмежень на земельній ділянці: 05.03 - прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (п. 5 висновку).
26.01.2021р. позивачі звернулись до державного кадастрового реєстратора із заявою про реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, додавши до заяв погоджені Проекти землеустрою.
04.02.2021р. відповідач прийняв рішення №№РВ-6500775322021, РВ-6500775332021, РВ-6500775362021, РВ-6500775372021, РВ-6500775392021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, посилаючись у кожному рішенні на одну і ту ж саму підставу - невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а саме ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, так як відсутнє погодження зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Інші зауваження містять рекомендаційний характер.
Не погоджуються із рішеннями відповідача про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, вважаючи незаконними спірні рішення з огляду на безпідставність надання відповідачем оцінки землевпорядній документації позивачів, що свідчить про перевищення своїх владних повноваження, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилаючись на те, що відведення запитуваних позивачами земельних ділянок у власність за поданими державному кадастровому реєстратору проектами землеустрою здійснюється у межах прибережної смуги, тобто відповідні проекти згідно приписів ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, потребують погодження зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також враховуючи те, що у наданих відповідачу проектах, всупереч приписами ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, відсутнє наведене погодження, дійшов висновку про правомірність прийнятих державним кадастровим реєстратором рішень від 04.02.2021р. за №№РВ-6500775322021, РВ-6500775332021, РВ-6500775362021, РВ-6500775372021, РВ-6500775392021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
При цьому, суд першої інстанції врахував довід відповідача у спірних рішеннях щодо здійснення поділу сформованої земельної ділянки площею 12,8497 га з кадастровим номером 6524783000:02:001:0325 після реєстрації права комунальної власності за Скадовською міською радою, носить виключно рекомендаційний характер, в той час як єдиною підставою для відмови у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру є лише невідповідність поданих проектів землеустрою вимогам приписів ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, у зв`язку із чим не перевіряв на предмет правомірності.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI (надалі Закон №3613-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону №3613-VI:
- державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
- державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
В силу приписів ст. 5 Закону № 3613-VI, ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.
Державний земельний кадастр включає геопросторові дані, метадані та сервіси, оприлюднення, інша діяльність з якими та доступ до яких здійснюються у мережі Інтернет згідно із Законом України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних".
Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону №3613-VI, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону №3613-VI, внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Як встановлено вимогами ст. 10 Закону №3613-VI, об`єктами Державного земельного кадастру є: землі в межах державного кордону України; землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць; обмеження у використанні земель; земельна ділянка.
Вимоги до документів, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру закріплено у ст. 22 Закону №3613-VI, відповідно до якої документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.
Документація із землеустрою, технічна документація з оцінки земель, що подаються в електронній формі, мають засвідчуватися кваліфікованим електронним підписом сертифікованого інженера-землевпорядника.
Статтею 24 Закону №3613-VI врегульовано питання державної реєстрації земельної ділянки, за приписами якої, така реєстрація здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється: за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:
заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;
оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;
документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку.
Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:
перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;
за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:
розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;
невідповідність поданих документів вимогам законодавства;
знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Зміна найменування акціонерного товариства у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки (ч. 6 ст. 24 вказаного Закону).
Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Кабінет Міністрів України постановою від 17 жовтня 2012 р. № 1051 затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі – Порядок №1051), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.
За вимогами п. 67 Порядку № 1051, до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами вносяться відомості (зміни до них), зазначені у пунктах 21-25 цього Порядку, про об`єкти Державного земельного кадастру. Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку. Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку. Документація із землеустрою, технічна документація з оцінки земель, що подаються у паперовій формі, засвідчується підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, відповідального за якість робіт із землеустрою, в електронній формі - його кваліфікованим електронним підписом.
Згідно з п. 110 Порядку № 1051, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України “Про землеустрій”; 3) електронний документ.
Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.
За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.
З огляду на вказані законодавчі приписи, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вбачає обґрунтованим зазначене судом першої інстанції твердження про те, що однією з підстав відмови державного кадастрового реєстратора у внесенні відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства.
Отже, державний кадастровий реєстратор наділений правом перевіряти відповідність документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок вимогам законодавства, у тому числі і земельного.
Відтак, колегія суддів оцінює критично доводи апелянтів про перевищення відповідачем владних повноважень при перевірці проектної документації на предмет її відповідності вимогам земельного законодавства.
Колегія суддів також зазначає, що згідно матеріалів землевпорядного проектування земельних ділянок, які проектуються для відведення у власність позивачам – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , для ведення особистого селянського господарства, запитувані ними земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги, у зв`язку із чим належать до земель водного фонду, тобто є природоохоронними територіями, що підтверджується наявними у проектах землеустрою документами, зокрема: Актами перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності та пунктом 5 висновків експертів державної експертизи у Закарпатській, Тернопільській, Харківській, Полтавській та Чернігівській області, в якому вказано на наявність обмежень на земельній ділянці (том 1 а.с.90-91, 156-157, 222-223, том 2 а.с. 43-44, 122-123).
В свою чергу, з переліку обмежень щодо використання земельної ділянки, складених щодо запитуваних позивачами земельних ділянок (розташовані на території Приморської сільради Скадовського району Херсонської обл.), площею по 2,0 га кожна, слідує, що земельні ділянки мають обмеження у використанні: водоохоронна зона (05.01) площею 2,0000 га та прибережна захисна смуга вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах (05.03) площею 2,0000 га.
З даного приводу, судова колегія звертає увагу, що за вимогами ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України, до земель водного фонду належать землі: зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Отже, як вірно зауважив суд першої інстанції, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Апеляційний суд зауважує, що чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Зокрема, статтею 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.
Землі водного фонду взагалі не можуть передаватись в приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством (ч.4 ст. 84 ЗК України).
Випадки, за яких можлива передача земель водного фонду в приватну власність, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України. Так, відповідно до вказаної норми, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 59 ЗК України).
Аналізом вказаного слідує, що землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Разом з тим, ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних захисних смуг визначається ст. ст. 60 62 ЗК України та ст. ст. 1, 88 90 ВК України.
Прибережні захисні смуги за вимогами ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України, є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться в прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають установленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
У відповідності до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України, прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Також, слід зазначити, що згідно з ч.4 ст.88 ВК України, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.
Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004р. №434 визначено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст. ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».
Тобто, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання.
Таким чином, прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено особливий режим.
Водночас, як було зазначено вище, чинне законодавство України обмежує безоплатне передання у приватну власність земель водного фонду випадком передання за рішенням уповноваженого органу тільки замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).
У свою чергу, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам ст. ст. 83, 84 цього Кодексу.
До того ж, як відмітив суд першої інстанції, існування прибережних захисних смуг уздовж морів та навколо морських заток і лиманів шириною не менше двох кілометрів передбачене ч. 3 ст. 60 ЗК України та ч. 9 ст. 88 ВК України, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає її відсутність, оскільки розміри такої смуги встановлені законом.
Крім того, апеляційний суд враховує, що у відповідності до ч.3 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, тощо.
З огляду на наведені правові норми, надаючи оцінку правомірності суті відмови у державній реєстрації земельних ділянок на підставі встановлення порушень вимог ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, судова колегія вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на те, що оскільки відведення запитуваних позивачами земельних ділянок у власність за поданими державному кадастровому реєстратору проектами землеустрою здійснюється у межах прибережної смуги, то відповідні проекти згідно приписів ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, потребують погодження зі структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.
При цьому, як свідчать матеріали справи, у наданих відповідачу проектах, всупереч приписами ч. 3 ст. 186-1 ЗК України, відсутнє наведене погодження, що в свою чергу доводить обґрунтованість прийнятих державним кадастровим реєстратором рішень від 04.02.2021р. за №№РВ-6500775322021, РВ-6500775332021, РВ-6500775362021, РВ-6500775372021, РВ-6500775392021 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
Окрім того, судова колегія також вважає за доцільне вказати, що згідно з ч. 4 ст. 186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
У відповідності до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк (ч. 7 ст.186-1 ЗК України).
Отже, як вірно вказується відповідачем, відповідно до викладеного, проект землеустрою може подаватись на погодження до усіх органів, з якими він потребує погодження. 
Зважаючи на викладене, при наданні висновків про розгляд документації із землеустрою експерти державної експертизи територіальних органів Держгеокадастру не могли перевірити наявність усіх необхідних погоджень Проекту землеустрою з органами виконавчої влади.
Враховуючи той факт, що відповідно до п. 107 Порядку №1051, Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після погодження документації із землеустрою у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження, саме державний кадастровий реєстратор здійснює перевірку наявності усіх необхідних погоджень Проекту землеустрою з органами виконавчої влади. 
Колегія суддів вважає також обґрунтованим ненадання судом першої інстанції зауваженню у спірних рішеннях відповідача про здійснення поділу сформованої земельної ділянки площею 12,8497 га з кадастровим номером 6524783000:02:001:0325 після реєстрації права комунальної власності за Скадовською міською радою, як такому, що носить суто рекомендаційний характер, не було підставою для відмови у внесенні відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, тому відсутні підстави для його перевірки на предмет правомірності.
До того ж, суд апеляційної інстанції приймає також до уваги й доводи відповідача з цього приводу, у яких він наголошує, що така пропозиція носила виключно рекомендаційний характер та не була підставою для прийняття спірних рішень, які є предметом позову. Єдиною підставою для прийняття спірних рішень відповідача слугувало саме встановлення факту невідповідності поданих проектів землеустрою вимогам приписів ч. 3 ст. 186-1 ЗК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд за наслідками перегляду даної справи погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність рішень відповідача від 04.02.2021р. №№РВ-6500775322021, РВ-6500775332021, РВ-6500775362021, РВ-6500775372021, РВ-6500775392021 про відмову здійснити державну реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року у справі № 540/772/21 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено та підписано 22 липня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.