ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2021 року
м. Харків
справа №642/5841/18
провадження №22-ц/818/2128/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П. 
за участю секретаря судового засідання – Сабельніка Б.В.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Національний Банк України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Калугіної Ольги Андріївни, яка діє в інтересах Національного банку України, на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року в складі судді Гримайло А.М.,-
установив:
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національного Банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позовна заява обгрунтована тим, що він є власником нежитлових приміщень першого поверху № 5-7 літ. «А-1» у двоповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 на рогу з АДРЕСА_2 . Приміщення другого поверху « А-2» № 88,89 за адресою: АДРЕСА_2 , які є частиною нежитлової прибудови літ. «А1-3» належать державі в особі Національного Банку України. У приміщеннях № 88, 89 нежитлової прибудови літ. «А1-3», виникла пожежа., в результаті якої та в результаті тушіння якої постраждало майно позивача: безпосередньо приміщення та продукція, що в ньому зберігалась (ґудзики), чим позивачу було спричинено майнову шкоду. Актом КП «Жилкомсевіс» від 04.04.2017 року встановлено, що позивачу нанесено матеріальні збитки внаслідок зазначеної пожежі та її ліквідації та детально описані пошкодження приміщення згідно експлікації. Відповідно акту, складеної ФОП ОСОБА_1 від 03.04.2017 визначена у акті продукція прийшла в негідність в результаті пожежі та її ліквідації. Згідно звітів про оцінку розміру прямого збитку, складеного ТОВ «Аргумент-Експерт» № 673/05-17 від 22.05.2017 та № 673/05-17 від 22.05.2017 матеріальний збиток, завданий позивачу в результаті втрати продукції кількості 48 найменувань у розмірі 89374, 18 грн. та в результаті пошкодження нежитлових приміщень у розмірі 300417,38 грн.( а.с. 58-78). Крім цього, позивач уважає, що в результаті пожежі йому завдана і моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок несправедливості. Ним були втрачені професійні зв`язки, він не зміг виконати умови договору, не отримав прибутки, постраждала його ділова репутація, він нервував, вказані обставини порушили його звичайний ритм життя та він був вимушений прикладати додаткові зусилля для організації життя та бізнесу в нових умовах. Моральні страждання він оцінює в розмірі 100000 грн.( т.1 а.с. 3-5) 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Національного банку України матеріальну шкоду завдану внаслідок пожежі та залиття у розмірі 300 417,38 грн. Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Рішення мотивовано, тим що, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами, якими є звіти про оцінку розміру прямого збитку, акти, тощо. Відповідач не спростував доводів позивача, не заявляв клопотань про проведення експертизи або будь-яких інших щодо встановлення дійсної суми спричиненої позивачу матеріальної шкоди. При встановленні розміру моральної шкоди, суд врахував вимоги розумності і справедливості та вважав, що така шкода позивачеві завдана в результаті неправомірних дій відповідача, що полягали у пошкодженні його майна та неможливості вільного користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 яка діє в інтересах Національного банку України, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з закриттям провадження по справі, посилаючись на порушення судом процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки доказам у справ та помилково вважав, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та що позивачем доведені позовні вимоги. ОСОБА_1 в обґрунтування позову посилається на те, що йому завдано шкоди як фізичній особі - підприємцю. Так, акт про виявлення та встановлення зіпсованої продукції від 03.07.2017 складений ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, оскільки предметом позову є стягнення шкоди з юридичної особи, враховуючи суб`єктивний склад сторін, справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Крім того, судом не надано оцінку акту КП «Жилкомсервіс» від 03.04.2017, в якому відсутній перелік пошкодженої продукції. Інший акт складений та підписаний самим позивачем, без повідомлення відповідача. Висновок експертного звіту ТОВ «Аргумент Експерт» від 22.05.2017 №673/05-17 та звіт про оцінку розміру прямого збитку від 22.05.2017 №2692/05-17 – не є висновками судової експертизи, проведені без участі відповідача. ОСОБА_1 не надано чеки про витрати на відновлення ремонтних робіт, які б свідчили про реальні витрати на сплату відновлювальних ремонтних робіт та послуг. Судом не з`ясовано, чим саме підтверджується факт заподіяння відповідачу моральної шкоди, не надано доказів втрати ним професійних зв`язків, пошкодження його ділової репутації.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Судовим розглядом установлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №188052, ОСОБА_1 30.10.2009 зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців – 24710000000067050, місце проведення державної реєстрації – Харківська районна державна адміністрація Харківської області (т. 1, а.с. 93).
Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії Б №031379, виданого Харківською ОДПУ ХО ДПС 31.05.2012, ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, податкова адреса: АДРЕСА_3 ; дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування – з 01.01.2012; місце провадження господарської діяльності – АДРЕСА_3 ; види господарської діяльності: 25.24.0 – виробництво інших виробів з пластику, 52.74.1 – ремонт і переробляння одягу, 51.90.0 – інші види оптової торгівлі, 18.24.0 – виробництво іншого одягу та аксесуарів, 36.63.0 – виробництво іншої продукції. Згідно поданої заяви від 31.10.2012 обрані види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010: 46.49 – оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 63.99 – надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у, 14.19 – виробництво іншого одягу й аксесуарів, 68.20 – надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.39 – надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у., 22.29 – виробництво інших виробів із пластмас (т. 1, а.с. 94).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Національний банк України є органом державної влади (т. 1, а.с. 217-224).
Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 06.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №898, укладеного між ОСОБА_4 (Продавець) та  ОСОБА_1 (Покупець), ОСОБА_5 є власником нежитлових приміщень першого поверху №5-7 літ. «А-2», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 9-10).
Викладене також підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна №65543595 від 10.08.2016 (т. 1, а.с. 11).
Відповідно до листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 02.10.2018 №1045626, наданого на адвокатський запит про надання інформації щодо уточнення адреси та нумерації приміщень, що розташовані над нежитловими приміщеннями 1-го поверху №5-7 в лі. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , згідно наявних архівних матеріалів за указаною адресою при первинній інвентаризації 02.01.1951 було заінвентаризовано житловий будинок літ. «А-2». Над приміщеннями №5-7 згаходились нежитлові приміщення №8-10. На теперішній час колишні нежитлові приміщення №8-10 за адресою: АДРЕСА_1 , заінвентаризовані та зареєстровані як нежитлові приміщення 2-го поверху №№88, 89 нежитлової прибудови в літ. «А1-3» за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 18).
Відповідно до Акту залиття нежилих приміщень 1-го поверху за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», дільниця №27, від 05.04.2017 №2, двоповерхова будівля нежилого фонду знаходиться у власності Національного банку України. Власником нежитлових приміщень 1-го поверху, загальною площею 69,3 кв.м, у 2-поверховій будівлі літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу за №898 від 06.08.2016 є ОСОБА_1 . Нежилі приміщення 1-го поверху, що досліджуються, використовуються власником під складські приміщення (т. 1, а.с. 26-27).
Листом від 12.07.2017 №61-0018/48448 Національного банку України ОСОБА_1 повідомлено, що зазначена будівля є набутим Національним банком України майном, яке отримано в рахунок погашення боргу та не використовується в господарській діяльності. Таке нерухоме майно підлягає продажу з метою погашення заборгованості за наданими кредитами (т. 1, а.с. 86).
З листа Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області від 30.11.2018 №4647/0/50-18 вбачається, що нежитлові приміщення 2-го поверху №88, 89 нежитлової прибудови в літ. «А1-3» по АДРЕСА_2 належить державі Україна в особі Національного банку України (т. 1, а.с. 152-154).
31.03.2017 на другому поверсі, у приміщеннях №№88, 89 нежитлової прибудови літ. «А1-3», що розташована над приміщеннями, що належать позивачу, виникла пожежа, що підтверджується Атом про пожежу від 02.04.2017 (т. 1, а.с. 22), складеним головним інспектором Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДСС в Харківській області Пряхіним А.Є., його рапортом на ім`я начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДСНС України в Харківській області від 02.04.2017 (т. 1, а.с. 23) та звітом про причину виникнення пожежі, що сталася у нежитловій покинутій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , від 02.04.2017 (т. 1, а.с. 24-25).
Згідно зазначених документів 31.03.2017, о 14:27 год., був здійснений виїзд на пожежу, яка сталася у нежитловій покинутій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . По прибуттю на місце було встановлено, що горить перекриття між 2-м поверхом та горищним приміщенням та сміття на 2-му поверсі. Розмір матеріального збитку та завданої шкоди в результаті пожежі неможливо встановити у зв`язку з тим, що власника не встановлено. Місце знаходження зони виникнення первинного горіння – на 2-му поверсі покинутої будівлі; джерело запалювання – відкритий вогонь. Найбільш ймовірною причиною пожежі є занесення відкритого джерела вогню із зовні.
Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду, юридичні особи та фізичні особи – підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно із частинами 1, 2 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом (далі – ЦК) України), Господарським кодексом (далі – ГК) України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Частиною 2 статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.
Разом із цим, згідно статті 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки – суб`єкта господарювання.
Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа – сторона у відповідних правовідносинах – як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Отже, з матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що Національний банк України є юридичною особою; ОСОБА_1 – фізичною особою – підприємцем; приміщення, якому заподіяна шкода в результаті тушіння пожежі, використовується позивачем в якості складського для здійснення підприємницької діяльності; майно, що було пошкоджено та втрачено – ґудзики та швейна фурнітура – є предметом підприємницької діяльності позивача; вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує втратою професійних зв`язків, унеможливленням виконання умов договору, не отриманням прибутків, шкодою, якої зазнала його ділова репутація, необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації життя та бізнесу в нових умовах.
Отже, як за суб`єктним складом, так і за характером спірних правовідносин, спір між сторонами є спором двох суб`єктів господарювання; позовні вимоги також пов`язані із здійсненням позивачем підприємницької діяльності та прибутком, який він очікував отримати, але не отримав в зв`язку зі знищенням майна та пошкодженням приміщення.
Виходячи з викладеного, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про віднесення розгляду цього спору до суду цивільної юрисдикції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що вказану справу суд першої інстанції розглянув з порушенням правил юрисдикції, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 255, 367, 370, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Калугіної Ольги Андріївни, яка діє в інтересах Національного банку України, задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним дійсної постанови звернутися з заявою про направлення справи до Господарського суду Харківської області. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст судового рішення складений 28 вересня 2021 року.

Головуючий                            О.Ю. Тичкова

Судді                          О.В. Маміна 

                        Н.П. Пилипчук