Ухвала
 
23 липня 2021 року 
 
м. Київ
 
справа № 521/19435/14-ц
провадження № 61-2183св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
розглянувши клопотання представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Безушко Вікторії Валеріївни про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 11230622000, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 77 500,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10,5 % річних, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах визначених договором у строк до 08 жовтня 2022 року.
 
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 08 жовтня 2007 року укладений договір поруки № 147975, яким встановлена солідарна відповідальність боржника та поручителя.
 
Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» остаточно просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 137,20 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 17 липня 2015 року становить 3 125 126,11 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 73 695,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 1 620 326,71 грн; заборгованості за процентами у розмірі 45 140,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 992 487,63 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 16 268,19 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 357 683,61 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 7 032,81 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2015 року становить 154 628,17 грн.
 
Крім того, позивач посилаючись на пункт 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» просив суд у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.
 
Також ПАТ «УкрСиббанк» просило суд у резолютивній частині рішення встановити спосіб та порядок його виконання, зокрема встановити, що виконання рішення здійснюється за курсом встановленим НБУ на день виконання рішення суду.
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2007 року № 11230622000 у загальному розмірі 142 137,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 3 333 302,83 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 73 695,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1 728 262,92 грн; заборгованості за процентами - 45 140,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1 058 601,05 грн; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 16 268,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 381 510,29; заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 7 032,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 164 928,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмолено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту з останньої підлягає стягненню заборгованість за кредитом.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за відсутності в матеріалах справи графіку та відповідного розрахунку конкретної суми, яка підлягала щомісячному внесенню за тілом кредиту та за відсотками, суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Направляючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд зазначив, що підстави відмови у задоволенні позову, у зв`язку з відсутністю розрахунку та графіка погашення заборгованості, який є додатком до кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки умовами договору передбачено погашення кредитної заборгованості ануїтентними платежами у розмірі 860,00 доларів США щомісяця, а отже, апеляційний суд не позбавлений можливості здійснити прості математичні розрахунки заборгованості з метою визначення розміру заборгованості у відповідності до умов кредитного договору. Крім того, звернув увагу суду апеляційної інстанції на необхідність встановити час із якого повинен обраховуватись строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум та відповідно, чи є чинною порука, оскільки у разі пред`явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов`язання (чи частини зобов`язання) у силу положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порука припиняється в частині зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Останньою постановою Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог Банку до ОСОБА_1 ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 08 жовтня 2007 року № 11230622000 за тілом кредиту у розмірі 69 275,15 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 26 312,26 доларів США, пеню за прострочення сплати по кредиту у розмірі 32 441,65 грн, та пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 77 052,00 грн. В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року залишено без змін.
 
Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд апеляційної інстанції встановив невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед Банком. Одночасно, колегія суддів вважала обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя за кредитним договором.
 
У лютому 2021 року засобами поштового зв`язку АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 63 929,60 доларів США. Разом з тим, у касаційній скарзі Банк просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та постанови Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року.
 
Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 16 серпня 2019 року у справі № 754/882/15-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц, постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 16 березня 2016 року у справі № 6-1301цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року поновлено АТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року та постанови Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України); витребувано з Малиновського районного суду м. Одеса матеріали вищезазначеної цивільної справи № 521/19435/14-ц;надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу. 
 
У березні 2021 року матеріали справи № 521/19435/14-ц надійшли до Верховного Суду.
 
У липні 2021 року засобами поштового зв`язку представник АТ «УкрСиббанк» - Безушко В. В. подала до Верховного Суду клопотання, в якому просила скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 16 грудня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року та закрити провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав визначених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Заявник вказує, що 29 червня 2021 року сторонами в повному обсязі урегульовано зобов`язання за кредитним договором від 08 жовтня 2007 року № 11230622000 укладеного з ОСОБА_1 (позичальником) здійснене часткове погашення заборгованості, а АТ «УкрСиббанк» частково анульовано заборгованість. Разом з тим,  АТ «УкрСиббанк» не має майнових вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором. Також зазначає, що врегулювання зобов`язань відбулося після винесення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року, постанови Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року та після відкриття  касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на вказані судові рішення.
 
Вивчивши зміст заяви та наведені в ній аргументи суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
 
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
 
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
 
Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
 
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
 
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
 
Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження № 61-2018св19) та від 13 травня 2020 року (справа № 686/20582/19-ц, провадження № 61-1807св20).
 
Змістовний аналіз указаних норм свідчить про те, що провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
 
З огляду на наведене, клопотання представника АТ «УкрСиббанк» - Безушко В. В. задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 12, 255, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити представнику Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Безушко Вікторії Валеріївні в задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 16 грудня 2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:          	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик