ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5820/21 Справа № 182/1241/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 182/1241/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С. 

сторони:
заявниця -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головний державний виконавець Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Корогод Андрій Вікторович, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року, яка постановлена суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність Головного державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Корогода Андрія Вікторовича.
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 02.02.2021 року вона письмово звернулась до виконавчої служби із заявою, в якій просила направити їй копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 12908160 та повідомити, хто є державним виконавцем по даному провадженню, надіслати довідку про заборгованість по аліментам станом на 01.02.2021 року, надіслати довідку про рух виконавчого провадження, пояснити, з якої причини оголошений судом у розшук боржник по аліментам не притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України за поданням державного виконавця. 24.02.2021 року вона отримала повідомлення, зі змісту якого їй стало відомо про те, що державним виконавцем у виконавчому провадженні є головний державний виконавець Корогод А.В., сума боргу (без розшифровки щомісячно, що позбавляє її права на звернення до суду з позовом про стягнення неустойки по аліментам) – 126714,28 грн. Інші вимоги заяви виконані не були.
Просила суд: визнати бездіяльність головного державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корогода А.В., що виявилася в ухиленні від направлення на її адресу копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №12908160; довідки про заборгованість по аліментам станом на 01.02.2021 року встановленої законом форми; довідки про рух виконавчого провадження (вчинені виконавчі дії); відомостей про притягнення боржника ОСОБА_3 до відповідальності за невиконання рішення суду; зобов`язати головного державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корогод А.В. направити на її адресу копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №12908160; довідку про заборгованість по аліментам станом на 01.02.2021 року встановленої законом форми; довідку про рух виконавчого провадження (вчинені виконавчі дії); відомості про притягнення боржника ОСОБА_3 до відповідальності за невиконання рішення суду.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті, посилаючись на ігнорування судом доказів порушення прав скаржниці та неврахування того, що державним виконавцем не було виконано її заяву від 02.02.2021 року та не надано затребуваної інформації, чим порушено право останньої, як сторони виконавчого провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, заявницю ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, в провадженні Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на виконанні виконавчий лист №2-2747, виданий 19.01.2006 року Нікопольським районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на її користь до повноліття в розмірі 1\4 частина з усіх видів заробітку (доходів) кожного місяця, починаючи з 24.10.2005 року але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожного місяця, в особі матері ОСОБА_6 (т. 1 а.с.138) 
 
02.02.2021 року ОСОБА_1 поштою направила начальнику Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву в якій просила направити їй копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 12908160, повідомити, хто є державним виконавцем по даному провадженню, надіслати довідку про заборгованість по аліментам станом на 01.02.2021 року, надіслати довідку про рух виконавчого провадження, пояснити, з якої причини оголошений судом у розшук боржник по аліментам, не притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України за поданням державного виконавця (т. 1 а.с.120). Відповідь на цю заяву просила надати в місячний строк з моменту її отримання.
 
Зазначену заяву Березнегуватський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримав 17.02.2021 року (т. 1 а.с.120)
 
23.02.2021 року начальник Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив письмову відповідь по поставленим ОСОБА_1 в її заяві питанням разом з додатками: постановою про відкриття виконавчого провадження №12908160 від 09.02.2009 року, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 (т. 1 а.с.80).
 
Дана відповідь навальника відділу виконавчої служби була отримана ОСОБА_1 01.03.2021 року (т. 1 а.с.49-51).
Відмовляючи в задоволення скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Головного державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Корогода Андрія Вікторовича, суд першої інстанції виходив з її безпідставності та необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегулювано Законом України «Про виконавче провадження».
Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.
Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.
В силу положень ст. 1 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 02.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просила: направити їй копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 12908160; повідомити, хто є державним виконавцем по даному провадженню; надіслати довідку про заборгованість по аліментам, станом на 01.02.2021 року; надіслати довідку про рух виконавчого провадження; пояснити, з якої причини оголошений судом у розшук боржник по аліментам не притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України за поданням державного виконавця (т. 1 а.с.120). 
 
23.02.2021 року начальник Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направив ОСОБА_1 письмову відповідь на заяву від 02.02.2021 року, в якій надано розгорнуте пояснення по поставленим в її заяві питанням, додавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження №12908160 від 09.02.2009 року та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 (т. 1 а.с.80).
 
Вказану відповідь на своє звернення ОСОБА_1 отримала 01.03.2021 року (т. 1 а.с.49-51), а тому доводи останньої щодо ненадання їй запитуваної інформації не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.
 
Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що їй не було надано помісячного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 , колегія суддів зауважує, що таке питання у заяві від 02.02.2021 року ОСОБА_1 не порушувала, а тому у начальника Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не виник обов`язок з надання довідки про заборгованість по аліментам, станом на 01.02.2021 року, саме з наведенням щомісячного розрахунку заборгованості.
 
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: