ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                      Головуючий І інстанції: Костенко Г.В.
13 серпня 2021 р. 	Справа № 440/4581/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення компенсації та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В с т а н о в и в:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19, що набрало законної сили 02.04.2020 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення компенсації та зобов`язання вчинити певні дії ( а.с. 58-63).
Так, судовим рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів з огляду на порушення строків виплати пенсії.
Пенсійний орган зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з огляду на порушення термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.09.2014 року у справі № 546/779/14-а, за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії. 
22.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою в порядку  ст. 383 КАС України про визнання дій протиправними та вжиття заходів, що сприяли порушенню закону, якою просить:
-  визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області, вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19.
Своє звернення до суду ОСОБА_1 аргументує тим, що як слідує зі змісту рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19, задовольняючи її позовні вимоги суд чітко визначив період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, за який ГУ ПФУ в Полтавській області має здійснити розрахунок та виплату їй компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а саме, яка була нарахована та виплачена їй на підставі постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.09.2014 року у справі № 546/779/14-а, за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії. Разом з тим, з наявного у матеріалах справи розрахунку суми компенсації виплати (о/р НОМЕР_1 ) на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19 слідує, що пенсійний орган, виконуючи вказане рішення, здійснив розрахунок компенсації на загальну сум 34.996,06 грн. не з 01.01.2014 року, а починаючи з 01.12.2014 року.
Окремою ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року задоволена заява ОСОБА_1 подана в порядку  ст. 383 КАС України.
Так, ухвалою суду визнано протиправними дії ГК ПФУ в Полтавській області, вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19.
Копію окремої ухвали направлено до ГУ ПФУ в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19.
Суд дійшов висновку, що здійснивши розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії не з 01.01.2014 року (як це передбачено рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19), а починаючи з грудня 2014 року, ГУ ПФУ в Полтавській області діяло протиправно.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 року.
Обґрунтовує вимоги апеляційної скарги відповідач тим, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року по справі № 440/4581/19, пенсійним органом нарахована компенсація виплати з 01.12.2014 року по 02.08.2014 року,  яка становить 37.725,75 грн. Вимоги позивача із зазначенням конкретної суми виплати призведе до втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки виконуючи рішення суду, ГУ ПФУ в Полтавські області може виплатити відповідно до надходжень з Державного бюджету України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Відповідно до    ст. 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією  та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України    встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до  ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України    судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення    статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. 
Так, у    рішенні по справі  Горнсбі проти Греції  (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина  судового процесу  для цілей статті 6.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Отже, зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому  статтею 8 Конституції України  принципу верховенства права.
Судом установлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19, що залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 року, ГУ ПФУ в Полтавській області, зокрема, зобов`язано  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з огляду на порушення термінів виплати пенсії, нарахованої на підставі постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.09.2014 року у справі № 546/779/14-а, за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по день фактичної виплати донарахованої пенсії (а.с. 58-63).
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Листом № 3649-3477/В-03/8-1600/20 від 01.07.2020 року ГУ ПФУ в Полтавській області проінформувало ОСОБА_1   про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19 йому здійснено нарахування компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої та виплаченої 23.10.2019 року в сумі 34.996,06 грн. за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року згідно постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.09.2014 року № 546/779/14-а. Розмір компенсації становить 37.725,75 грн., розрахунок якої додається. Вищевказана компенсація облікована в органі Пенсійного фонду України в Полтавській області для подальшої виплати згідно Порядку, затвердженого постановою КМУ від 22.08.2018 року № 649 (а.с. 136).
Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_1 ) згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду № 440/4581/19 від 02.01.2020 року за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, пенсійний орган здійснив розрахунок компенсації ОСОБА_1 не з 01.01.2014 року, а лише з грудня 2014 року (а.с. 136-137).
Таким чином, здійснивши розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії не з 01.01.2014 року, як зобов`язано рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19, а починаючи з грудня 2014 року, ГУ ПФУ в Полтавській області діяло протиправно, що призвело до неналежного виконання пенсійним органом рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19 та, як наслідок, порушення відповідачем норм  Конституції України,  КАС України  та інших нормативно-правових актів в частині обов`язковості виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України    особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому  статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).
Частиною 1  ст. 249 КАС України  встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 щодо визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області, які вчинені на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19, та постановлення окремої ухвали в порядку, передбаченому  ст. 249 КАС України, копію якої необхідно направити ГУ ПФУ в Полтавській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов неналежного виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року у справі № 440/4581/19.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 121, 249, 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року, - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова