ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

          05 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/14586/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

          головуючого судді     Панченко О.М. (доповідач),
          суддів:                      Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,      

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року (м. Дніпро, суддя Серьогіна О.В.) у справі № 160/14586/20  
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ"  
до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області          
про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - 

встановив:

06 листопада 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив:
1) визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: №0040225130 від 06.05.2020, яким зменшено від`ємне значення податкового кредиту на 1359,00 грн.; №0040235130 від 06.05.2020, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на 33 641,00 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 8410,25 грн., а загалом 42051,25 грн.;
2) зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного тижня з дня набрання законної сили даним судовим рішенням.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що 31.01.2020 на виконання вимог ст. 201 ПК України ТОВ "Транспортна компанія "МАГНАТ" по господарській операції «оренда транспортних засобів» складена податкова накладна № 16 на суму 175000 грн., ПДВ - 35000,00 грн., яка засобами електронного зв`язку направлена для реєстрації до Єдиного реєстру податкових накладних. Разом з цим, 31.01.2020 за вказаною господарською операцією позивач помилково повторно сформував та направив для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 17. Таким чином, податкові накладні № 16 та № 17 від 31.01.2020 містять відомості про одну господарську операцію на суму 175000 грн., ПДВ - 35000,00 грн. Податкова накладна № 16 від 31.01.2020 зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, а реєстрація податкової накладної № 17 від 31.01.2020 була зупинена. Жодних дій щодо «розблокування» податкової накладної № 17 від 31.01.2020 позивач не вчиняв. Отже, обсяги постачання товарів/послуг та сума податку на додану вартість, вказані в помилковій податковій накладній і розрахунку коригування до неї, не підлягають відображенню в податковій декларації з податку на додану вартість.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Відповідач зазначив, що ТОВ «Транспортна компанія «МАГНАТ» при розгляді справи не заперечувався факт, що ним були складені та відправлені на реєстрацію до ЄРПН податкові накладні №16 від 31.01.2020, № 17 від 31.01.2020 (№9026060535). Згідно висновку суду першої інстанції, незважаючи на те, що реєстрація податкової накладної № 17 від 31.01.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних була зупинена, позивач повинен був відобразити її в декларації за період виникнення податкових зобов`язань в січні 2020 року. Таким чином, позивачем не включено до складу податкових зобов`язань за січень 2020 року суму ПДВ за податковими накладними у розмірі 35000 грн., в результаті чого занижено податкові зобов`язання січня 2020 року на 35000 грн.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 19-1.11 пункту 19.11 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І ПК України, у порядку підпункту 75.1.1 пункту 75.1 стаття 75 та статті 76 глави 8 розділу II ПК України відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2020 року ТОВ "Транспортна компанія "МАГНАТ", за результатом якої  складено акт №14663/04-36-51-30/38997731 від 20.03.2020. 
Перевіркою встановлено порушено позивачем п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань за січень 2020 року на суму 35000 грн. за податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН за січень 2020 року. 
За результатом перевірки 06.05.2020 року  винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:
- 0040235130, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ за податковими зобов`язаннями на суму 33641,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 8410,25 грн.;
- 0040225130, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 1359,00 грн.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт зупинки реєстрації ПН/РК у ЄРПН не скасовує самої операції і дати виникнення першої події в постачальника (постачання товарів/послуг або отримання коштів), тому, незважаючи на те, що реєстрація податкової накладної №17 від 31.01.2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних була зупинена, позивач повинен був  відобразити її в декларації за період виникнення податкових зобов`язань у січні 2020 року.
Cуд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно п.п. 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платники податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до ст.186 ПК України, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
На дату виникнення податкових зобов`язань згідно п. 201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений ПК України термін.
Згідно квитанції від 14.02.2020 №9026060535 (а.с.13) реєстрацію податкової накладної № 17 від 31.01.2020 було зупинено.
Відповідно до акта №14663/04-36-51-30/38997731 від 20.03.2020 (а.с.28-30) відповідачем встановлено, що позивачем у податковій звітності за січень 2020 не враховано суму податку на додану вартість у розмірі 35000 грн. відповідно до податкової накладної № 17 від 31.01.2020, що призвело до завищення позивачем податкового кредиту на суму 1359 грн. та заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 33641,00 грн. 
Відповідно до п. 201.10 ст. 200 ПК України реєстрація податкових накладних та / або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/ розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. 
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. 
Пунктом 192.1 ст. 192 ПК України передбачено, що розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.
Отже, відповідно до змісту п. 201.10 ст. 200 ПК України зупинення реєстрації податкової накладної № 17 від 31.01.2020 не звільняє позивача від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за січень 2020.
Разом з тим, судом першої інстанції, на думку колегії суддів, не були враховані наступні обставини.
Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В п. 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України). 
Згідно з п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Відповідач у справі не спростовує доводи позивача, що податкова накладна № 17 від 31.01.2020 була виписана за відсутності факту здійснення господарської операції, тому жодної з підстав, передбачених п. 201.7 ст.201 ПК України, для формування цієї податкової накладної у позивача не виникло.
Таким чином, зазначена податкова накладна не має сили первинного документу податкової накладної, що використовується для здійснення податкового обліку, за своєю сутністю є нікчемним документом, тому відповідач не мав правових підстав для зменшення позивачу податкового кредиту на 1359,00 грн. та збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 33641,00 грн.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 813/4556/16.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідач не довів суду, що податкові повідомлення-рішення від 06.05.2020 №0040225130, №0040235130 прийняті правомірно, а тому підлягають скасуванню.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Стосовно вимог позивача щодо подання звіту про виконання постанови колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, зобов`язання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.
Рішення суду у цій справі не підлягає виконанню у примусовому порядку та не передбачає вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій для його виконання.
Приймаючи до уваги обставини цієї справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 2102,00 грн. судового збору за подання позову та 3153,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Отже, зазначені судові витрати в сумі 5255,00 грн. (2102,00 грн.+3153,00 грн.) підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 160/14586/20 скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06.05.2020 №0040225130, яким зменшено від`ємне значення податкового кредиту на 1359,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 06.05.2020 №0040235130, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на 33641,00 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 8410,25 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "МАГНАТ" судові витрати в сумі 5255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
          Головуючий суддя                                                                      О.М. Панченко 

          Суддя                                                                                          С.М. Іванов 

          Суддя                                                                                          В.Є. Чередниченко