ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 липня 2021 року           справа №200/516/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., 
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
представника відповідача Жаворонкової Ю.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі  №200/516/21-а (головуючий І інстанції Стойка В.В.)   за позовом ОСОБА_1 до третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                 В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо ненадання публічної інформації за запитом від 14.12.2020;
-зобов`язати Офіс Генерального прокурора та Третю кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) надати: 1) належним чином завірене рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 ; 2) належним чином завірену копію протоколу засідання третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020, під час якого було голосування та було прийняте рішення про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що 10.12.2020 року Третьою кадровою комісією обласних прокуратур проводився  третій етап атестації у формі співбесіди, у цей же день оприлюднені результати атестації, за якими позивач зазначений як такий, що неуспішно пройшов  атестацію.
14.12.2020 позивач електронною поштою та засобами поштового зв`язку надіслав до відповідачів запити в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" про надання належним чином завірених рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів, протоколу, які стосуються  порядку прийняття рішення щодо позивача про неуспішне проходження їм атестації.
Між тим, 18.12.2020 року позивач отримав відповідь відповідача 2, в якій було зазначено про неможливість надання матеріалів в зв`язку з не завершенням атестації прокурорів та триваючим процесом передачі всіх матеріалів кадровими комісіями до Офісу Генерального прокурора. Стосовно позивача матеріали  до Департаменту кадрової роботи та державної служби ще не надійшли. 
Такі відповіді Офісу Генерального прокурора та Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів свідчать про бездіяльність відповідачів, є незаконними.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) щодо ненадання публічної інформації за запитом від 14.12.2020.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора та Третю кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) надати: 1) належним чином завірене рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 ; 2) належним чином завірену копію протоколу засідання третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020, під час якого було голосування та було прийняте рішення про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_1
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач -Офіс генерального прокурора, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
На час отримання запиту позивача матеріали до Офісу третьою кадровою  комісією не передавались, в зв`язку з чим надати запитувану інформацію немає можливості.
Визначальним для публічної інформації є те, щоб вона заздалегідь   була готовим, зафіксованим  продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень  в процесі виконання своїх обов`язків.
Положення законодавства не містять строків, протягом яких повинні бути виготовлені та підписані рішення кадрових комісій, протоколи засідань.
Матеріали, які запитував позивач, надійшли  до Департаменту  кадрової роботи тільки 10.03.2021 року, тобто саме з цієї дати Офіс почав володіти відповідною інформацією та не порушував приписи ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення та відмовити в задоволенні позову  у повному обсязі.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, має повну адміністративну правосуб`єктність. У спірних правовідносинах вважається запитувачем інформації.
14.12.2020 позивачем електронною поштою та засобами поштового зв`язку до Офісу Генерального прокурора та до Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)  направлено письмові запити з проханням надати:
-належним чином завірене рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 
-належним чином завірену копію протоколу засідання третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020, під час якого було голосування та було прийняте рішення про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_1 (а.с.16-31)
18.12.2020 року позивач отримав на свою електронну адресу відповідь Офісу генерального прокурора, за змістом якої атестація прокурорів місцевих прокуратур на даний час не завершена, триває процес передачі усіх матеріалів кадровими комісіями до Офісу Генерального прокурора. За інформацією Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора, запитувані матеріали атестації стосовно мене, у тому числі рішення, протоколи та інші матеріали атестації, від третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) до Департаменту кадрової роботи та державної служби ще не надійшли.  Отже, надати запитувану інформацію в порядку ЗУ «Про доступ до публічної інформації» не є можливим. (а.с.33)
На аналогічні письмові  запити до відповідачів про надання інформації позивач відповіді не отримав.
Також жодної відповіді не надано позивачу безпосередньо третьою кадровою комісією.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідь Офісу генерального прокурора є фактично відмовою у наданні запитуваної інформації, та порушенням законних інтересів позивача.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
На підставі частини першої  статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.
Прокуратура становить єдину систему державних органів, які від імені України в порядку, передбаченому Законом №1697-VII, здійснюють встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Правову природу і завдання зазначеного органу визначено у статті 1 цього Закону.
Однією із засад діяльності прокуратури згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону 1697-VII є прозорість, що включає надання на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 11 Закону № 2657-XII кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Отже, Офіс Генерального прокурора як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником такої інформації.
Як визначено статтею 1 Закону №2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, установлених законом.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №2939 кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
Згідно частини третьої статті 10 Закону №2939 розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:
1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;
2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;
3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;
4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.
На підставі частини п`ятої статі 10 Закону №2939 відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.
Як визначено частиною першою статті 12 Закону №2939 суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до частини першої розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року №221 (далі - Порядок №221) проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.
Як визначено частинами четвертою та п`ятою розділу V Порядку №221 кадрові комісії за результатами атестації регулярно подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.
Рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.
Згідно пунктами 11,12,13,14,15 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 зі змінами комісія може приймати процедурні рішення, пов`язані з її діяльністю (…)
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Рішення і протоколи комісії підписуються всіма присутніми членами комісії. У разі відмови члена комісії підписати рішення або протокол, у такому рішенні або протоколі робиться відповідна відмітка.
За запитом державних органів, уповноважених розглядати питання щодо оскарження рішень комісії, надається витяг із протоколу засідання, який підписується головою комісії.
Голова комісії забезпечує систематичне оприлюднення узагальненої та статистичної інформації про результати діяльності комісії на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора, чи офіційному веб-сайті відповідної обласної (регіональної) прокуратури.
Третя кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) утворена наказом Генерального прокурора №424 від 10 вересня 2020 року  зі змінами,  внесеними наказом Генерального прокурора від 15.09.2020 № 452, від 24.11.2020 № 558, від 26.11.2020 № 562)
Отже, аналіз вищезазначених положень Закону №2939 свідчить, що і Офіс генерального прокурора в особі Департаменту кадрової роботи та державної служби, і третя кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) є розпорядниками інформації.
Позивачем направлено запити на інформацію, які відповідають вимогам статті 19 Закону №2939, до Офісу генерального прокурора та до  третьої кадрової комісії з атестації прокурорів.
На запити позивача надана відповідь тільки Офісом генерального прокурора. Третя кадрова комісія з атестації прокурорів відповідь на запит позивача на інформацію не надала до теперішнього часу.
Статтею 22 Закону №2939 визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
На підставі частини першої статті 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Таким чином при встановленні обов`язку розпорядника публічної інформації надати її на запит суд має пересвідчитися у відсутності вказаних вище підстав для відмови у спірних правовідносинах, зокрема чи не належить до категорії інформації з обмеженим доступом.
Як свідчить відповідь Офісу генерального прокурора від 18.12.2020 року підставою для відмови в наданні позивачу інформації на запит визначено те, що Офіс, як розпорядник інформації не володіє нею, оскільки запитувана інформація не була передана до Офісу від третьої кадрової комісії. 
Тобто підстава відмови в наданні інформації це п.1 ст. 22 Закону №2939.
Як визначено пунктами 3,4 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Згідно пунктів 15, 16 розділу IV Порядку № 221, після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання. Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 5 розділу V  Порядку № 221 рішення кадрових комісій, протоколи засідань, матеріали атестації прокурорів зберігаються в органі прокуратури, при якому функціонує відповідна кадрова комісія.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Офіс генерального прокурора та третя кадрова комісія в межах даної справи допустили протиправну бездіяльність як не надавши позивачу запитувану інформацію, так і щодо Офісу - не надіславши запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону №2939 до кадрової комісії, якщо відповідач вважав, що не володіє запитуваною інформацією та що запитувані документи до офісу з третьої кадрової комісії не надходили.
Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі Гурепка проти України від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі Кудла проти Польщі від 26.10.2000).
Суд зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідь Офісу генерального прокурора від 18.12.2020 року є фактично відмовою у наданні запитуваної інформації, що третя кадрова комісія взагалі не надала відповідь на запит позивача, з врахуванням ч.2 ст.9 КАС України, -  належним та повним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є зобов`язання Офісу генерального прокурора та третю кадрову комісію надати позивачу:
1) належним чином завірене рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_1 ;
2) належним чином завірену копію протоколу засідання третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 10.12.2020, під час якого було голосування та було прийняте рішення про неуспішне проходження атестації прокурором Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_1
Суд не приймає доводи апелянта про  отримання запитуваних документів тільки 10.03.2021 року, оскільки, як зазначено вище, Офіс генерального прокурора, якщо вважав, що в нього відсутні запитувані документи і він не є розпорядником інформації, все ж таки також  допустив протиправну бездіяльність, не надіславши запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону №2939 до відповідної кадрової комісії.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
На підставі пункту 6 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі  №200/516/21-а - залишити   без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі  №200/516/21-а - залишити   без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 26 липня 2021 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 26 липня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                  А.А. Блохін

                                                                                                                     А.В. Гайдар