ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4127/21 Справа № 203/3555/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Гулієва М.І.о
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про визнання припиненим договору поруки, визнання втратившим право вимоги за договором про іпотечний кредит,-
В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ “Приватбанк” про визнання припиненим договору поруки, визнання втратившим право вимоги за договором про іпотечний кредит.
Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року роз”єднано та виділено в окреме провадження позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про визнання припиненим договору поруки, визнання втратившим право вимоги за договором про іпотечний кредит (т.1 а.с.58).
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_3 , остання отримала кредит в сумі 297687 грн. 50 коп. на строк до 24 квітня 2026 року для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. 16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, яким збільшена процентна ставка кредитування з 15% річних у гривнях на 14,04% річних в доларах США. Позивач зазначає, що не укладав з банком договір поруки під змінену валюту кредитування з гривні на долари США та збільшену відсоткову ставку з 15% річних у гривнях на 14,04% річних в доларах США, не надавав згоду на зміну зобов`язань та не укладав договір поруки на забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит. Також посилався на пропуск банком шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя та припинення основного зобов`язання за договором про іпотечний кредит. У зв`язку з цим, вважав, що договір поруки є припиненим в силу ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла. Спадкоємцями першої черги після її смерті були: ОСОБА_4 – мати, ОСОБА_2 – чоловік, ОСОБА_1 – син. ОСОБА_4 та він - ОСОБА_1 , які у шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь чоловіка померлої - ОСОБА_2 . Останній прийняв спадщину шляхом подачі у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у справі №204/1589/18 за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та розірвання договорів було скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за АТ КБ “Приватбанк” на квартиру АДРЕСА_1 , який було здійснено на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року. Банк завчасно дізнався про смерть боржника ОСОБА_3 , що підтверджується відзивом на позов від 21 травня 2018 року, ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2019 року та рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року, де зазначено, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її чоловік - ОСОБА_2 , за позовом якого розглядалась справа та було ухвалено рішення. Представник банку був присутній в попередньому судовому засіданні 21 травня 2018 року та надав відзив від 21 травня 2018 року, складав апеляційну скаргу на рішення суду, в тексті якого чітко зазначено, що позичальник ОСОБА_3 померла та достовірно знав про своє право звернутись до спадкоємця позичальника з вимогою про погашення боргу протягом шестимісячного строку, що зроблено не було. Повний текст рішення суду від 20 листопада 2018 року представник банку отримав 12 грудня 2018 року. Таким чином, строк пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за боргами спадкодавця ОСОБА_3 закінчився 21 листопада 2018 року згідно відзиву на позов та закінчився 12 червня 2019 року, згідно ухвали судді Дніпровського апеляційного суду. До цього часу банк вимоги по боргам спадкодавця ОСОБА_3 до спадкоємця ОСОБА_2 не пред`явив, не дотримавшись строків, передбачених ст.1281 ЦК України, втратив право вимоги до спадкоємців. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати припиненим договір поруки від 24 квітня 2008 року та визнати АТ КБ “Приватбанк” таким, що втратив право вимоги за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про визнання припиненим договору поруки, визнання втратившим право вимоги за договором про іпотечний кредит.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , який не є учасником справи, просять рішення суду від 27 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити в силі, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Частинами 1,2 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Згідно з ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
       Відповідно до ст.523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
       Згідно з ч.ч.1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
       Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Згідно з ч.5 ст.36 Закону України “Про іпотеку” після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником-фізичною особою основного зобов`язання є недійсними.
       З матеріалів справи вбачається, відповідно до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ “Приватбанк”, правонаступником якого є АТ КБ “Приватбанк”, та ОСОБА_3 , остання отримала кредит в сумі 297687 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, на строк до 24 квітня 2026 року, для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.90-97).
       У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором з ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, за яким в іпотеку було передано належну останній на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.115, 116).
        У забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007157 від 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 24 квітня 2008 року було укладено договір поруки (т.1 а.с.115, 116).
       16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, пунктом 8.1 якої було визначено про надання банком кредиту позичальнику в розмірі 63089,47 доларів США, що дорівнює 302198 грн. 58 коп. та складається із залишку заборгованості за зазначеним вище договором про іпотечний кредит станом на 17 вересня 2008 року. Також п.8.1 додаткової угоди встановлено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом (т.1 а.с.99-105).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла (т.1 а.с.8).
       Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у справі №204/1589/18 за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та розірвання договорів, вказаний позов було задоволено частково, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за АТ КБ “Приватбанк” на квартиру АДРЕСА_1 , який було здійснено на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року та додаткової угоди до нього від 16 вересня 2008 року було відмовлено (т.1 а.с.9-19).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року залишено без змін (т.1 а.с.20-26).
       Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.27-39).
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами у цій справі ОСОБА_1 , посилався на те, що 16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, яким збільшена процентна ставка кредитування з 15% річних у гривнях на 14,04% річних в доларах США, тим самим збільшено обсяг зобов`язань. Позивач зазначив, що він не укладав з банком договір поруки під змінену валюту кредитування з гривні на долари США та збільшену відсоткову ставку з 15% річних у гривнях на 14,04% річних в доларах США, не надавав згоду на зміну зобов`язань та не укладав договір поруки на забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит. Також посилався на пропуск банком 6-ти місячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя та припинення основного зобов`язання за договором про іпотечний кредит. В зв`язку з цим, вважав, що договір поруки є припиненим в силу ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, а банк втратив право вимоги за договором про іпотечний кредит, в зв`язку із пропуском встановленого ст.1281 ЦК України строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців померлого позичальника.
       Із копії спадкової справи, заведеної приватний нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадщину прийняв чоловік померлої — ОСОБА_2 .         Син померлої - позивач у цій справі ОСОБА_1 та мати померлої - ОСОБА_4 , кожен окремо, подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця - чоловіка померлої — ОСОБА_2 (т.2 а.с.2-17).
       Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року, яке набрало законної сили,  у справі №204/8350/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ “Приватбанк”, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Орлова Т.Є. про визнання права власності в порядку спадкування за законом було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та після відмови від прийняття спадщини ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (т.1 а.с.245-249). 
       Таким чином, встановлено, після смерті позичальника ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем є чоловік померлої - ОСОБА_2 , оскільки інші спадкоємці за законом першої черги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_2 .
       Отже, позивач у цій справі - ОСОБА_1 не є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_3 , а також не є стороною оскаржуваного договору про іпотечний кредит, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про визнання АТ КБ “Приватбанк” таким, що втратив право вимоги за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року та додатковою угодою.
       Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині припинення договору поруки слід зазначити наступне.
       Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).
       Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
       Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
       Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України).
       Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.
       Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.
       Згідно зі ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
       Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.
       Враховуючи вимоги до письмової форми правочину, встановлені ст.207 ЦК України, допускається, щоб згода поручителя була висловлена у будь-якій письмовій формі (лист, заява, телеграма). Принциповим є те, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.
       У справі встановлено, відповідно до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ “Приватбанк”, правонаступником якого є АТ КБ “Приватбанк”, та ОСОБА_3 , остання отримала кредит в сумі 297687 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, на строк до 24 квітня 2026 року, для придбання у власність квартири АДРЕСА_1 (а.с.90-97).
       У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором з ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, за яким в іпотеку було передано належну останній на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.115, 116).
        У забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007157 від 24 квітня 2008 року, в цей же день 24 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки (а.с.115, 116).
       16 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року, пунктом 8.1 якої було визначено про надання банком кредиту позичальнику в розмірі 63089,47 доларів США, що дорівнює 302198 грн. 58 коп. та складається із залишку заборгованості за зазначеним вище договором про іпотечний кредит станом на 17 вересня 2008 року. Також п.8.1 додаткової угоди встановлено сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 1,17% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.99-105).
       У пункті 8.9 договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24 квітня 2008 року сторони домовились про можливість встановлення нового розміру відсоткової ставки за користування кредитом, за наявності зазначених в цьому пункті обставин.
       Відповідно до п.1.2 договору поруки №DNDZG40000007157 від 24 квітня 2008 року, укладеного між банком та поручителем - позивачем у цій справі ОСОБА_1 , визначено, що поручителю добре відомі всі умови договору про іпотечний кредит.
       Пунктом 1.5 договору поруки сторони погодили, що поручитель дає згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з поручителем.
       Згідно п.6.1.6 договору поруки поручитель повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними.
       Таким чином, поручитель ОСОБА_1 надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, з моменту їх внесення в кредитний договір, та на зміну обсягу відповідальності поручителя в зв`язку з такими змінами. Зазначені вище умови договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
       Враховуючи, що умовами договору поруки було передбачено згоду поручителя на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження таких змін з поручителем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення договору поруки саме з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України - внаслідок укладання 16 вересня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, без згоди позивача як поручителя та без укладання з ним додаткового договору.
       Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №200/12880/16-ц.
       Стосовно вимог позивача про визнання поруки припиненою з тих підстав, що позичальник ОСОБА_3 померла, а поручитель ОСОБА_1 не надавав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником, слід зазначити, відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
       Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
       У справі встановлено, після смерті позичальника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиним спадкоємцем є чоловік померлої - ОСОБА_2 .
       Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.
       Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
       Зобов`язання поручителя за договором поруки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України у випадку, коли спадкоємцем позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником.
       Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19).
        ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, зазначав, що він не надавав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником після смерті боржника ОСОБА_3 .
       Тому, порука позивача припинилась в силу ст.523, ч.3 ст.559 ЦК України, в зв`язку зі смертю позичальника та переведенням боргу на спадкоємця останнього, згоди забезпечувати виконання зобов`язання якого позивач не надавав.
       Крім того, після смерті позичальника ОСОБА_3 та після набрання 28 травня 2019 року законної сили рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2018 року у справі №204/1589/18, банк вимог до поручителя ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором не пред`являв, пропустивши таким чином встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк для пред`явлення відповідної вимоги, що має наслідком припинення поруки.
       Також слід зазначити, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2021 року у справі №203/3236/19 за позовом АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Підставою відмови у задоволенні позовних вимог банку у вказаній справі зазначено, що банком було пропущено встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення кредиторських вимог до відповідача ОСОБА_2 , який є спадкоємцем померлого позичальника та, таким чином, втрачено право пред`явлення вимоги до нього (т.2 а.с. 26-37). 
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення поруки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — задовольнити частково. 
Рішення  Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2021 року  у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про визнання припиненим договору поруки, визнання втратившим право вимоги за договором про іпотечний кредит скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення поруки.
Визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №DNDZG40000007157 від 24 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк “Приватбанк” та ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова