ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3600/09  Номер провадження 22-ц/814/1296/21	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць  Д.Д.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
       за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) і ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року (час постановлення ухвали з 08:47:19 год. до 09:23:58 год., дата виготовлення повного тексту ухвали – 23 березня 2021 року) у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою, просила:
- визнати незаконними дії та бездіяльність Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо незняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також незняття обтяження нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні №33114627 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 205 253, 60 грн;
- зобов`язати Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) провести дії щодо зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №33114627 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 205 253, 60 грн;
- зобов`язати Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) провести дії щодо знаття обтяження нерухомого майна боржника № 12638668, накладеного 19.06.2012 у виконавчому провадженні №33114627 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 205 253, 60 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначалося, що з відповіді Автозаводського ВДВС вона дізналась про те, що у виконавчому провадженні 33114627 з примусового виконання виконавчого листа №2-3600 від 13.04.2010 про стягнення із неї боргу на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 205253,60 грн було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження нерухомого майна №12638668. 
27.10.2017р. виконавче провадження було завершено, однак в порушення вимог законодавства державним виконавцем не було скасовано заборону відчуження майна боржника. Строк на пред`явлення виконавчого документу сплив 27.10.2020р. Вважає протиправною бездіяльність Автозаводського ВДВС у частині не вчинення дій щодо скасування обтяження майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) провести дії щодо зняття арешту майна боржника реєстраційний номер обтяження 12638668, зареєстровано 19.06.2012р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №33114627 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 205253,60 грн.
В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Автозаводським ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного МУМЮ (м.Суми), посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги викладені фактичні обставини, досліджені судом першої інстанції, і стверджується, що в ході судового розгляду не встановлено факта виконання рішення суду про стягнення із скаржниці заборгованості, не встановлено, чи звертався стягувач (банк) із заявою про видачу дубліката виконавчого листа і поновлення строку на його пред`явлення.
У зв`язку з наведеним суд зробив правильний висновок про відсутність незаконної бездіяльності виконавця. Проте, всупереч такому висновку суд зобов`язав виконавця зняти арешт, що не узгоджується із приписами ст.451 ЦПК України. 

ОСОБА_1 в апеляційний скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у частині відмовлених вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини, всупереч вимогам ч.2 ст.451 ЦПК України відмовив у задоволенні вимоги про визнання незаконною бездіяльності виконавця. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного МУМЮ (м.Суми) слід задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 

Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2009 року позов  ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»  задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 412,95 доларів США. Вирішено питання судових витрат (а.с.43).
На виконання вказаного заочного рішення 13.04.2010 року Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області видано виконавчий лист та передано до Автозаводського ВДВС для примусового виконання.
Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27 березня 2017 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2009 року залишена без розгляду у зв`язку із пропуском строків звернення до суду (а.с.79).
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, ухвала Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27 березня 2017 року залишена без змін (а.с.109-110).
Як вбачається з листа Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного МУМЮ (м. Суми) № 16118 від 12.02.2021 року, з 22.04.2010 року в провадженні Автозаводського ВДВС перебувало виконавче провадження №33114627 з примусового виконання виконавчого листа 2-3600 від 13.04.2010 року. У вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено обтяження на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 
23.07.2010 року в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
19.06.2012 року заява про примусове виконання рішення та оригінал виконавчого документу надійшли повторно до відділу ВДВС.
В цей же день державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
19.06.2012 року в межах виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Реєстраційний номер обтяження нерухомого майна боржника: 1263 8668. Об`єктом обтяження є все нерухоме майно боржника.
27.10.2017 року в межах виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме встановленого за результатами заходів розшуку факту відсутності у боржника майна, на яке може бути зверненуто стягнення.
Станом на 12.02.2021 року вищевказаний виконавчий документ повторно на виконання до відділу ВДВС не пред`являвся (а.с.120).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що при винесені державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, арешт майна не скасовується, отже незняття Автозаводським ВДВС у м.Кременуці арешту з майна боржника та оголошення заборони його відчуження відповідає вимогам закону. 
Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши, що виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 коштів повторно пред`явлено не було, відомості про перебування у виконавчій службі відкритих виконавчих проваджень, боржником в яких є скаржник, відсутні, дійшов висновку, що існування арешту майна ОСОБА_1 в даний час не направлено на виконання рішення суду, а лише створює обмеження у вільному володінні майном.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Статтею 447 ЦПК України  передбачено, що  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;                
4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
За змістом положень ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом..
Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувана звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Суд першої інстанції, вставивши фактичні обставини справи, які не заперечуються учасниками, зробив правильний висновок про те, що у разі повернення виконавчого листа з підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець позбавлений права за своєю ініціативою ухвалити рішення про зняття арешту з майна боржника.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 з аналогічними фактичними обставинами і правовідносинами.
       Відповідно до ст.451 ЦПК за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу: 
у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника); 
якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже, за змістом наведеної норми закону суд за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) виконавця вправі покладати на останнього обов`язок вчинити певні дії лише у разі, якщо буде встановлено, що виконавець діяв всупереч вимогам закону або його бездіяльність була неправомірною.
Суд першої інстанції, обґрунтовано визнавши, що виконавець діяв у межах закону, всупереч своїм же висновкам безпідставно, зобов`язав останнього вчинити дії поза межами його повноважень, встановлених ЗУ «Про виконавче провадження». 

       На підставі викладеного ухвала Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року у частині задоволених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) задовольнити. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року у частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасувати, ухваливши нове судове рішення по суті заявлених вимог.

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні вимоги про покладення на Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) обов`язку провести дії щодо зняття арешту з майна боржника, реєстраційний номер обтяження 12638668, зареєстровано 19.06.2012р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні №33114627.

В іншій частині ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з урахуванням положень ст.390 ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2021 року

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді:                                                                          А.І.Дорош

                                                                                  В.М.Триголов