ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
19 серпня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 160/358/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Суховарова А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі № 160/358/21 (суддя Кучма К.С.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа: Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі - віповідач) з відмови в оплаті часу його тимчасової непрацездатності з 21 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому відповідно до встановленого законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування України допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року, в тому числі за рахунок коштів Фонду за 20 календарних днів в розмірі 18 770,60 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він працював в структурному підрозділі «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Наказом роботодавця № 2244 від 15.04.2020р. на підприємстві запроваджено простій з 20.04.2020р. по 15.05.2020р. Працівникам шахтоуправління, які знаходяться у простої, дозволено не бути присутніми в період простою за місцем роботи протягом всієї робочої зміни. В період часу з 21 квітня по 15 травня 2020 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням. 17.06.2020 р. заява-розрахунок була передана роботодавцем на розгляд відповідача. Проте 24.06.2020 року відповідачем повідомлено, що заява-розрахунок не прийнята та зазначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності за календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, оскільки суперечить нормам ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано приписи ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки в період з 20.04.2020 р. по 15.05.2020 р. на позивача поширювався режим простою, що підтверджено наказом ВСП «Шахтоуправління «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 15.04.2020 р. № 2244, а  третьою особою не підтверджено факт виходу позивача  на роботу в період простою.
Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , до 23.06.2020 року працював гірником очисного забою 5 розряду в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ ім.Героїв Космосу» (далі - роботодавець).
Відповідно до листка непрацездатності серії АДЮ №661621 позивач перебував на лікарняному з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року.
Наказом роботодавця від 15.04.2020 року № 1089 з 20.04.2020 року був оголошений простій для працівників департаментів, відділів, дільниць, цехів ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ ім.Героїв Космосу» по 15.05.2020 року включно з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу), як передбачено ч.1 ст.34. ч.1 ст.113 КЗпП України та відповідно до положень колективного договору.
Перші 5 календарних днів знаходження позивача на тимчасовій непрацездатності позивачу було оплачено підприємством в сумі 4 692,65 грн., що підтверджується повідомленням ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» від 14.09.2020 р.
Відповідно до порядку, визначеному на підприємстві, позивач надав лист непрацездатності для оплати в комісію з соціального страхування.
Відповідно до протоколу №13 засідання комісії із соціального страхування від 27.05.2020 року розглянувши звернення та документи про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг застрахованим особам, комісія вирішила призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 , у розмірі 100% за період непрацездатності з 21.04.2020 року по 15.05.2020 року; кількість днів, що підлягають оплаті - 25, в тому числі за рахунок коштів фонду - 20 днів у сумі 18  770,60 грн.
17.06.2020 року відповідачу була надіслана заява-розрахунок, відповідно до якої підприємство-страхувальник ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» просить здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, але документ не було прийнято, про що свідчить відмітка в самій заяві-розрахунку.
Павлоградським відділенням УВД ФССУ 24.06.2020 року повідомлено, що документ заяву-розрахунок № 001857 від 17.06.2020 року - не прийнято. Зазначено, що виявлені помилки та зауваження спеціаліста Фонду, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівників в простої, за рахунок коштів Фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV.
Позивач звертався до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з заявою та отримав відповідь від 14.09.2020 року за вих.№2386, в якій було зазначено, що відповідно до розрахунку заробітної плати сума нарахованої допомоги склала за рахунок підприємства 5 календарних днів - 4 692,65 грн., за рахунок фонду соціального страхування 20 календарних днів - 18770,60 грн.
Крім того, Павлоградське відділення УВД ФССУ листом від 22.09.2020 р. повідомило позивача про те, що його звернення розглянуто та відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України за місцем роботи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за листком непрацездатності.
Не погоджуючись з наданою відмовою у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не може бути відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам у випадках, інших, ніж передбачені ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема, з посиланням на обставини простою підприємства на якому працює така особа.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону №1105 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Згідно із ч.3 статті 30 Закону №1105 рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.
Відповідно до ч.1ст.31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності єдиною і необхідною умовою, що підтверджує юридичний факт наявності права на її отримання, є належним чином виданий та оформлений листок непрацездатності.
Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.
Порядок оформлення і видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, регламентується Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09 квітня 2008 року №189 Про затвердження Положення про експертизу тимчасової непрацездатності.
Згідно з пунктом 3.2 Порядку № 189 організація експертизи тимчасової непрацездатності здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, у тому числі Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2011 року №455 та Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України від 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406.
З матеріалів справи встановлено, що листок непрацездатності, долучений позивачем до матеріалів справи, виданий на підставі та у відповідності до приписів законодавства. Будь-яких помилок, виправлень, відсутності реквізитів, визначених вищенаведеними інструкціями, такий листок не містить.
Причиною не призначення допомоги позивачу є період перебування позивача на лікарняному у період простою Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
Пунктом 1 статті 23 Закону № 1105 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається:
1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;
2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби;
3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;
4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;
5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням;
6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.
Згідно з частиною 2 статті 23 Закону № 1105 статті застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з`являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.
Наведена стаття містить вичерпний перелік підстав, при яких матеріальна допомога не призначається, і розширеному тлумаченню не підлягає, а період простою підприємства не належить до такого переліку підстав.
Згідно з приписами норм Закону №1105 зазначено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Порядок і умови видачі листка непрацездатності визначає Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом МОЗ України від 13.11.2001 року № 455, яка не містить положення згідно з яким листок непрацездатності не видається у період простою підприємства.
Тобто, під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватись працівнику на загальних підставах.
В даному випадку матеріали справи не містять доказів того, що листок непрацездатності серії АДЮ №661621 виданий із порушеннями або є недійсним.
Доводи відповідача стосовно того, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання відповідного страхового випадку (частина перша статті 22 Закону №1105-XIV), а через доведеність факту простою роботодавця та не підтвердження факту виходу позивача  на роботу в період простою відсутні підстави вважати, що позивачем втрачено заробітну плату у період тимчасової непрацездатності, колегія суддів визнає необґрунтованими.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень має діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, відповідно не може на власний розсуд, за відсутності підстав, передбачених статтею 23 Закону №1105, відмовляти у наданні допомоги по тимчасовій працездатності, в тому числі у разі відсутності факту втрати заробітної плати позивачем.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Дійсно, за своєю правовою природою допомога по тимчасовій непрацездатності є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.
Під заробітною платою  законодавець розуміє винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 1 Закону України «Про оплату праці»).
Стаття 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) визначає заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,  Законом України "Про оплату праці"  та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини першої статті 34 КЗпП простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Статтею 113 КЗпП врегульовано, зокрема, порядок  оплати часу простою, за частиною першою якої час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Таким чином, законодавцем передбачено оплату працівнику  часу простою, який відбувся не з вини працівника.
Оскільки позивачу не оплачено період простою, тобто позивач втратив гарантований законодавством дохід, а допомога по тимчасовій непрацездатності є матеріальним забезпеченням саме задля компенсації втрати заробітної плати (доходу) працівника, колегія суддів приходить до висновку, що під час простою підприємства не з вини працівника допомога по тимчасовій втраті працездатності має надаватися на загальних підставах.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня             2021 року у справі № 160/358/21 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров