ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

19 серпня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №583/4119/20 
Провадження № 22-ц/816/1161/21
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Криворотенка В.І.,
суддів:  Собини О.І., Ткачук С.С.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Охтирського міськрайонного суду  Сумської області від 12 травня 2021 року, ухвалене в м. Охтирка, повний текст якого складено 12 травня 2021 року,  

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2   до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди,

                                                     В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував  у шлюбі з відповідачкою у справі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. З осені 2016 року він проживає окремо від відповідачки та сина, а  07 березня 2017 року шлюб між ним та відповідачкою розірваний. Починаючи з жовтня 2016 року відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 74 від 19.04.2017 року було встановлено спосіб його участі у вихованні сина, який відповідачка не виконувала. В зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом та згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 583/1310/17 усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином та встановлено спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , шляхом систематичних зустрічей з дитиною у визначений час.  Проте відповідачка не виконує судове рішення та  тривалий час чинить  перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, що було встановлено рішенням Охтирського міськрайонного суду  Сумської області  від 07 березня  2018 року.  Вважає, що  такими діями відповідачки йому спричинена моральна шкода, так як він переживає душевні страждання, яких зазнав у зв`язку з її протиправною поведінкою, погіршилося його самопочуття. До того ж він хвилюється з приводу негативних змін, які відбуваються з його сином  у зв`язку з протиправними діями відповідачки. Вважає, що відповідачка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду та розмір спричиненої йому моральної шкоди за невиконання рішень двох судів має бути визнаний судом із розрахунку 5000 грн. за кожен місяць на загальну суму 20 000 гривень. 
Рішенням Охтирського  міськрайонного суду Сумської області від 12 травня  2021 року позовні вимоги  ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   судові витрати в розмірі 1785 грн  70 коп.  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   судові витрати в розмірі 280 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи,  неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення про відмову  в задоволенні позовних  вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно  надано оцінку доказам по справі, зокрема стверджує, що у справі відсутні докази, які б вказували, що вона 19, 20 жовтня 2020 року відмовилася виконувати рішення суду  щодо передачі сина на перші три дні канікул;    не враховано, що постанови державного виконавця від 02 та 09 листопада 2020 р. про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення, на які посилається позивач, були  в подальшому скасовані; не спростовані доводи з приводу не бажання  сина бачитись і спілкуватись з батьком.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі та мають спільного  сина ОСОБА_4 , 2011 р.н.  (а.с. 21, 22).  Згідно з рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.23).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 серпня 2018 року, що набрало законної сили, зобов`язано ОСОБА_1 передавати ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_4    о 17 год. 00 хв. кожної суботи щотижня, о 09 год. 00 хв. кожного першого дня осінніх, зимових та весняних канікул щороку, 09 год. 00 хв. 01 червня щороку, о 09 год. 00 хв. 01 липня щороку, о 09 год. 00 хв. 01 серпня щороку, за місцем проживання, перебування, реєстрації неповнолітнього сина, повідомивши ОСОБА_2 кожного разу о 08 год. 30 хв. про місце знаходження сина, в разі перебування неповнолітнього сина не за місцем реєстрації, передавати ОСОБА_2 неповнолітнього сина біля під`їзду (воріт, хвіртки) будинку, де перебуває син, на вулиці в одязі відповідно до пори року та погоди. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., судовий збір в сумі 2466,80 грн., а в  іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.26-28).
Згідно з інформації про виконавче провадження, сформованої 27.12.2020 року, постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 19 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63335212 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1184/18 та 30.10.2020 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з повним виконанням рішення суду (а.с.52-54).
З актів державного виконавця від 19 жовтня 2020 року та від 20 жовтня 2020 року вбачається, що на виконання виконавчого листа № 583/1184/18 від 23 травня 2019 року, виданого Охтирським міськрайонним судом в перший день осінніх канікул 19 жовтня 2020 року дитина не передавалася батькові, у зв`язку з чим 20 жовтня 2020 року державним виконавцем здійснено вихід за участю стягувача за місцем роботи боржниці, однак ОСОБА_1 відмовилася виконувати рішення, заявивши, що вона не та особа, хоч в дійсності стягував підтвердив її особу як боржниці (а.с.35-37).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2017 року у справі №583/1310/17, провадження №2/583/691/17, яке набрало законної сили, усунуто перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних зустрічей з дитиною: з 17 години суботи до 17 години неділі щотижня з ночівлею вдома у нього за адресою: АДРЕСА_1 , під час осінніх, зимових та весняних канікул перші 3 доби кожних канікул з проживанням вдома у нього за вищевказаною адресою, під час літніх канікул з 01 по 10 червня, з 01 по 10 липня, з 01 по 10 серпня щороку з проживанням вдома у нього за вищевказаною  адресою (а.с. 24-25).
На виконання вищевказаного рішення суду 03.11.2017 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист.
Згідно з інформації про виконавче провадження, сформованої 27.12.2020 року, постановою старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.10.2020 року відкрито виконавче провадження № 63424042 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1310/17 (а.с. 55).
31 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шиян І.В. здійснено виїзд за адресою: м. Охтирка, пров. Островського, 53  для проведення перевірки виконання ОСОБА_1   виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області та встановлено, що ОСОБА_1   разом з дітьми перебуває в м. Харків, так як мати боржниці з підозрою на захворювання COVID, про що державним виконавцем складено акт (а.с. 56).
Постановою Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 02.11.2020 ВП № 63424042 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1 накладено штраф за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що 31.10.2020 року при виконанні виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 були відсутні за адресою: АДРЕСА_2   (а.с. 56).
ОСОБА_1   звернулася до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою, в якій зазначила, що 07.11.2020 року вона разом із сином перебуватимуть за адресою : АДРЕСА_3 та підтвердила, що 07.11.2020 року о 17 год. біля під`їзду вказаного вище будинку в одязі відповідно до пори року та погоди передасть ОСОБА_2   сина ОСОБА_3   (а.с. 58).
07 листопада 2020 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою: . АДРЕСА_2 для проведення перевірки виконання ОСОБА_1 виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області та 07.11.2020 року о 17 год. державним виконавцем складено акт про те, що ОСОБА_1   разом з дітьми перебуває в м. Харків, оскільки мати боржниці з підозрою на захворювання COVID (а.с. 57).
09 листопада 2020 року ОСОБА_1   направила на електронну адресу Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) листа, яким повідомила, що вона та її син ОСОБА_3 на даний час перебувають в м. Харків в зв`язку з тим, що за місцем їх проживання і реєстрації в АДРЕСА_2 мати боржниці, яка проживає разом з ними, захворіла з підозрою на COVID-2019. 07.11.2020 року о 08-30 год. ОСОБА_2 відправила ОСОБА_1 смс-повідомлення про місце перебування Вадима .
Постановою Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 09.11.2020 ВП № 63424042 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на ОСОБА_1   накладено штраф за повторне невиконання без поважних причин виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2007 року в розмірі 3400,00 грн. (а.с.57).
01 грудня 2020 року та 07.12.2020 року постановами державного виконавця за повторне невиконання без поважних причин виконавчого листа № 583/1310/17 від 03.11.2017 року, виданого Охтирським міськрайонний судом Сумської області на ОСОБА_1   накладено штраф в розмірі 3400,00 грн. (а.с.58, 59).
26 жовтня 2020 року, 03 листопада 2020 року та 09 листопада 2020 року позивач звертався до Охтирського МВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявами про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за невиконання рішення суду та сприяння йому у його виконанні (а.с.29-32, 34).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року визнано протиправною та скасовано постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 02.11.2020 ВП № 63424042.
Крім того, визнано протиправною та скасовано постанову Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про накладення штрафу від 09.11.2020 ВП № 63424042.
Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що підставою для скасування постанови від 02.11.2020 року слугувало те, що державним виконавцем здійснювались виходи та складались акти за адресою боржника, а не за адресою зустрічей з дитиною, яка визначена в рішенні суду. Щодо скасування постанови від 09.11.2020 року вказано, що державним виконавцем не надано оцінки обставинам, викладеним у листах ОСОБА_1   від 05.11.2020 року про вимушену зміну місця перебування дитини через загрозу зараження коронавірусною інфекцією ( а.с. 62-69).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, дійшов до висновку за доцільне стягнути з відповідачки на користь  позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн, а не 20000 грн, як просив позич, вважаючи такий  розмір  достатнім і справедливим.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена в ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Статтею 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з дитиною.
Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України).
Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження — емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.
Оцінивши обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно установив, що  вищенаведене дає можливість стверджувати, що відповідачка доволі тривалий час ухиляється  від виконання судового рішення та перешкоджає  у спілкуванні позивача  зі своїм  малолітнім сином ОСОБА_3 , чим порушує права як батька, так і дитини, зокрема, право хлопчика на особисте спілкування з батьком.  В той же час поведінка позивача, як батька дитини, свідчить  про бажання підтримувати відносини зі своїм сином, він  стурбований у неможливості  спілкуватися зі своєю дитиною, має душевні страждання з цього приводу.
За  цих підстав суд вірно визнав за обов`язок  відповідачки  відшкодувати позивачу моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 70000 грн, оскільки цей розмір відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості.
Не заслуговують  на увагу доводи апеляційної скарги про те, що  дитина не бажає спілкуватися з батьком, і як вірно  зазначив суд першої інстанції, дитина є малолітньою і в цьому віці вона перебуває під певним своєї матері, з якою проживає.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема й те, що скасовані постанови державного виконавця від 02 та 09 листопада 2020 р. про накладення на ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення, були предметом розгляду в суді першої інстанції, також не спростовують зазначених висновків суду.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.   367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду  Сумської області  від 12 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                В.І. Криворотенко 

Судді:                                                                                             О.І. Собина 

                                                                                                        С.С.Ткачук