ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Херсон
справа № 766/3703/16-ц
провадження № 22-ц/819/1012/21 
                            
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В..,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Автонагова Ю.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 15 березня 2021 року, в справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги,
встановив: 

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль»,  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач на підставі договору приєднання, укладеного на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, розміщеного на офіційному сайті відповідача, а також опублікованого в газеті «Новий день» (випуск № 22 від 29.05.2014 року). 
Посилаючись на те, що в порушення діючого в Україні законодавства, що регулює спірні правовідносини, ОСОБА_1 протягом тривалого часу належним чином не виконує договірні зобов`язання, не вносить плату за надані послуги, позивач, збільшивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 грудня 2011 року по 01 липня 2018 року у розмірі 24 086 грн 56 коп., а також судові витрати у розмірі 1 378 грн. 
Рішенням суду від 15 березня 2021 року позов задоволено частково та постановлено:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за період з 24 травня 2013 року по 01 липня 2018 року у розмірі 21 539 грн 05 коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 1 232 грн 26 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, зазначаючи, що висновки суду щодо його зобов`язань перед позивачем не відповідають обставинам справи, зокрема, судом не враховано відсутність централізованої системи теплопостачання у його квартирі та неотримання ним відповідних послуг у визначений позивачем період.
Також просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог, які стосуються періоду часу, що перевищує три роки з моменту звернення позивача до суду. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач викладені в ній доводи не визнав, висновки суду вважає правильними та обґрунтованими.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не дотримався встановленої законом процедури відключення житлового приміщення від централізованого опалення, тому зобов`язаний виконувати обов`язок щодо сплати за договором про житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності, про застосування якої він заявив в процесі вирішення спору.
В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
Квартира обладнана системами холодного і гарячого водопостачання, каналізацією, системами централізованого опалення, газопостачання, електропостачання.
При цьому опалювальні прибори системи опалення і відводи в приміщеннях квартири демонтовано. Демонтовано також вертикальні лінії трубопроводів системи централізованого опалення в житлових приміщеннях та кухні, натомість встановлено побутові електричні панелі в кількості п`яти приладів.
Дозвільні документи на відключення квартири від централізованого опалення та установку індивідуального джерела опалення у відповідача відсутні (А. С.121).
Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира ОСОБА_1 , надає АТ «Херсонська теплоелектроцентраль». Особовий рахунок в службі збуту теплової енергії товариства, згідно із яким ведеться облік розрахунків за надані послуги, відкрито на ім`я ОСОБА_1 .
Протягом тривалого періоду часу відповідач не вносить плату за надані позивачем послуги.
За розрахунками позивача заборгованість відповідача з оплати послуг з централізованого опалення за період з 01.12.2011 року по 01.07.2018 року становить 24 086 грн 56 коп.
Відповідач факт несплати вартості послуг з централізованого опалення на користь позивача визнає, однак вважає, що зазначений обов`язок у нього відсутній через відключення квартири від мережі централізованого опалення та неукладення ним відповідного договору щодо отримання послуги з теплопостачання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).
Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статті 3, 6, 12-15, 20 ЦК України) можна дійти висновку про те, що в разі відмови виконавця від укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 травня 2018 року в справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18).
Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України передбачено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (стаття 714 ЦК України).
Відповідно до частин другої та третьої статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає зі суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - це фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Положеннями пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача покладено обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Зазначені положення закону конкретизовані у Законі України «Про теплопостачання» та у Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі - Правила користування тепловою енергією)
Так, згідно з частинами другою, третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.
Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.
Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту.
Пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункти 2.1, 2.2 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4»)
Відповідно до пункту 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійної діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4», які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення приміщення відповідача від мереж централізованого теплопостачання і така документація у нього відсутня.
Відповідно до пункту 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири (приміщення). Підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення відповідача свідчить про постачання теплової енергії позивачем.
Таким чином, позивач виконує свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії, а відповідач, незалежно від споживання теплової енергії або відмови від її споживання, зобов`язаний оплачувати постачання теплової енергії. У разі наміру споживача не отримувати теплову енергію, він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення свого приміщення від мережі централізованого опалення.
Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для неукладання договору на відпуск теплової енергії та звільнення від її оплати.
Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15).
Враховуючи, що при існуючих тривалих договірних відносинах щодо постачання у належну йому квартиру теплової енергії, позивач здійснив самовільне відключення житлового приміщення від мережі централізованого опалення, колегія суддів, зважаючи на наведені вище положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає, що цей висновок зроблений на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судових засіданнях.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних та достатніх доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Так, посилання скаржника на відповідні норми права щодо прав власника квартири, в тому числі на вибір джерел енергії чи теплопостачальних організацій, а також на право відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки право власника не є абсолютним, а відповідно до приписів частини другої статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону та при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
У спірних правовідносинах відключення квартири від централізованого теплопостачання відбулося без дотримання визначеного законом порядку, що тягне за собою відповідні правові наслідки, в тому числі у вигляді обов`язку здійснити плату за договором, від якого ОСОБА_1 відмовився в односторонньому порядку, в той час як відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порядок розірвання договору про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення житлових приміщень визначений законом та відповідачем не дотриманий, тому відсутні підстави вважати відносини сторін припиненими.
Крім того, згідно із положеннями статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності, так як заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості визначено судом з урахуванням заборгованості, яка виникла протягом трьох років перед зверненням товариства до суду, яке відбулося 24 травня 2016 року, та обмежено періодом з 24.05.2013 року до 01.07.2018 року зважаючи на предмет позову.
Що ж стосується застосованих позивачем тарифів при визначенні вартості послуг з теплопостачання у спірний період, то їх невідповідність тарифам, встановленим в установленому законом порядку Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), відповідачем не доводилася і не спростовувалася, контррозрахунки не наводилися, тому ці обставини не підлягають дослідженню судом апеляційної інстанції в силу статті 367 ЦПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                            Л. В. Пузанова

Судді:                                                                  І. В. Склярська

                          Т. Г. Чорна

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова