Ухвала
 
12 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 646/8677/19
 
провадження №61-10382ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, стягувач, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія»,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця у виконавчих провадженнях № 47573115 та №47573339, які перебувають на виконанні у по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (колишній Червонозаводський ВДВС).
 
Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем оскаржувані рішення прийнято з порушеннями Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для визнання їх неправомірними та скасування. Вважає, що головний державний виконавець Звездін В. В. відповідно до пункту 1 статті 24, пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» повинен був відмовити у прийнятті до провадження виконавчих листів, оскільки строк їх пред`явлення до виконання минув.
 
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовано тим, що державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 4757315 та № 47573339 на підставі виконавчих листів по справі № 646/9985/13-ц у відповідності до законодавства, а строк пред`явлення виконавчого листа не пропущений стягувачем, оскільки виконавчий лист було здано на пошту для відправлення до органу державної виконавчої служби 10 квітня 2015 року.
 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про направлення стягувачем виконавчого листа до органу державної виконавчої служби в межах строку, передбаченого для пред`явлення виконавчих листів, та відмовили у задоволенні вимоги скарги, оскільки помилкового застосували до спірних правовідносин положення статтей 251?255 ЦК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Згідно з статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
 
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Судами встановлено, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2014 року у справі № 646/9985/13-ц задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг», стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 1 116 653,67 грн.
 
На виконання зазначеного рішення Червонозаводським районним судом м. Харкова 06 лютого 2015 видано виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 116 653,67 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн.
 
Встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з заявами про відкриття виконавчого провадження до яких були додані оригінали виконавчих листів від 23 січня2014 у справі № 646/9985/13-ц, виданих Червонозаводським районним судом м. Харкова 06 лютого 2015 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн та про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором у сумі 1 116 653,67 грн, відповідно до яких строк пред`явлення виконавчих листів до виконання визначений до 10 квітня 2015 року.
 
18 травня 2015 року головним державним виконавцем Звездіним В. В. винесені постанови про відкриття виконавчого провадження № 47573339 та № 47573115. Окрім того, державним виконавцем Звездіним В. В. в межах зазначених виконавчих проваджень прийнято ряд постанов: про стягнення з боржника виконавчого збору, про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 47657885, про об`єднання вказаних виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 56924172.
 
Заяви про пред`явлення виконавчих листів до виконання були прийняті відділом державної виконавчої служби 15 квітня 2015 року за вх. №3369/13?28 та за вх. № 3362/13-28. Відповідно до штампу відділення поштового зв`язку вказані заяви з додатками (згідно опису) прийнято 10 квітня 2015 року.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент пред`явлення виконавчих листів до виконання) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
 
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( частина перша статті 252 ЦК України).
 
У зв`язку з тим, що положення Цивільного кодексу України регламентують порядок перебігу строків, встановлених у рішенні суду, застосування вказаних норм при здійсненні державним виконавцем заходів, спрямованих на примусове виконання рішень судів, входить до обсягу дій, визначених у статті першій Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент пред`явлення виконавчих листів до виконання). 
 
Відповідно до статті 255 ЦК якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
 
Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.
 
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент видачі виконавчого документу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
Встановивши, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з заявами про пред`явлення виконавчих листів до виконання 10 квітня 2015 року, тобто в останній день строку, шляхом здачі до установи зв`язку, апеляційний суд, погодившись з висновками суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що головним державним виконавцем Звездіним В. В. відкрито виконавчі провадженні на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки строк для пред`явлення виконавчих листів не було пропущено стягувачем.
 
Твердження заявника, які стосуються помилковості висновків судів щодо визначення моменту закінчення строку для пред`явлення виконавчих листів є безпідставними, оскільки ґрунтуються на довільному тлумаченні правових норм та не впливають на законність оскаржуваних судових рішень.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, стягувач, - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія».
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян