Ухвала
08 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 201/17947/17
провадження № 61-14506ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Просяник Надії Петрівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307» (далі - ОК «ЖБК № 307»), Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори, в якому просив: визнати за батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 
у м. Дніпро, право власності на 1/2 частину квартири 
АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на 1/6 частину долі квартири АДРЕСА_1 , яка належала його батьку ОСОБА_3 ; визнати свідоцтво на право власності, видане на ім`я ОСОБА_4 , на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 
від 07 липня 2016 року, яке було винесено Сакалюк С. Г. , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОК «ЖБК № 307», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОК «ЖБК 
№ 307», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОК «ЖБК № 307», Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Першої Дніпровської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири 
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №30366739 
від 07 липня 2016 року, яке було винесено Сакалюк С. Г. , державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та довільних процедур Дніпропетровської міської ради.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
26 серпня року представник ОСОБА_1 - адвокат Просяник Н. П. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 
2021 року (надійшла до суду 28 серпня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження по справі.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження 
з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Просяник Н. П. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Також Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам викладених у ЦПК України.
Зокрема, представник заявника не вказує, висновок Верховного Суду щодо якої саме норми права відсутній, та у яких, на думку представника заявника, подібних правовідносинах, відсутній висновок.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Просяник Надії Петрівни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 08 жовтня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                  Г. В. Коломієць