КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/33502/2021                                                                              Головуючий у І інстанції - Волкова С.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/11994/2021                                      Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
14 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Траст», третя особа: Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту, накладеного згідно постанови про відкриття ВП №15056360 від 30 вересня 2009 року державним виконавцем Стеценко Н.В. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, 
 
встановив:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Банк Траст» про скасування арешту, накладеного згідно постанови про відкриття ВП №15056360 від 30 вересня 2009 року державним виконавцем Стеценко Н.В. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, постановлену з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що у період часу з 30 вересня 2009 року по 19 липня 2012 року у Святошинському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження №15056360 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року по справі №2-2960 про стягнення з ОСОБА_1 , ПП «Клим Білдінг Індастрі» на користь ВАТ «Банк Траст» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1498680 грн. 94 коп.
В рамках даного виконавчого провадження, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 вересня 2009 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 
19 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №15056360 на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на той час).
У період часу з 30 серпня 2012 року по 08 травня 2014 року виконавче провадження №34023854 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа перебувало на примусовому виконанні у Дніпровському районному відділі ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.
06 березня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.
26 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на той час).
Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 червня 2021 року №25899/2-21 позивачу було роз`яснено про відсутність підстав для зняття арешту, а також повідомлено про те, що станом на 07 червня 2021 року виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року по справі №2-2960 про стягнення з ОСОБА_1 , ПП «Клим Білдінг Індастрі» на користь ВАТ «Банк «Траст» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1498680 грн. 94 коп. на повторне виконання структурних підрозділів Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надходив та не перебуває.
Порушення прав позивача внаслідок існування даного арешту полягає у обмеженні його особистих майнових прав, які він не може реалізувати внаслідок заборони на відчуження (арешту) на все майно позивача, яка накладена згідно постанови державного виконавця від 30 вересня 2009 року.
Зазначає, що іншим чином, окрім звернення до суду, позивач не може захистити свої права.
Вважає, що до спірних правовідносин суду першої інстанції необхідно було застосувати п.1 та п 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та відкрити провадження у справі застосувавши ст.187 ЦПК України.
Просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 
Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено вимогами статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року (справа №161/3171/19) та від 20 січня 2021 року (справа №157/298/19).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є обґрунтованим, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   Т.О. Писана

С.О. Журба