ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2277/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
         суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року (головуючий суддя Новікова І.В.)
в адміністративній справі №280/2277/21 за позовом   ОСОБА_1  до відповідачів: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойка Олексія Анатолійовича (відплвідач-1),  Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (відповіджач-2), третя особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 22.03.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів:  Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойка Олексія Анатолійовича (відповідач-1), Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (відповідач-2), третя особа без самостійних вимог: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, просила:
          - визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №53755303, прийняте 26.08.2020 відповідачем-1 за заявою третьої особи;
          - зобов`язати відповідача-1 або іншу уповноважену особу відповідача-2 здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за третьою особою.        Ухвалою суду першої інстанції від 20.04.2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення з позовом до місцевого суду в порядку цивільного судочинства. 
         Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач не здійснює у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача. Той факт, що відповідачем є  державний реєстратор прав на нерухоме майно не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий. У цій справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема на належне користування квартирою шляхом проведення її приватизації, відтак даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися місцевим судом за правилами цивільного судочинства.
           Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу. Просить ухвалу від 20.04.2021 про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі. Посилається на те, що права, за захистом яких позивач звернулась до суду, не виникають безпосередньо із житлових правовідносин, а тільки опосередковано стосуються житла. Предметом позову у цій справі не є її майновий чи немайновий, особистий інтерес, рішення суду у цій справі не вирішує питання прав позивача, а є передумовою можливості їх здійснення, житлові права позивача є тільки наслідком вирішення адміністративної справи, а не предметом позову. Вказує, що спір виник у зв`язку із невиконанням особою, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, своїх прямих обов`язків.
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
          Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року про відмову у відкритті провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.
         Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися місцевим судом за правилами цивільного судочинства.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: 
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 
- спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. 
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу.
Органи місцевого самоврядування та/або їх посадові особи можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. 
При цьому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема на належне користування квартирою шляхом проведення її приватизації.
Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює. 
Права, за захистом яких звернувся  до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.
Той факт, що відповідачем є державний реєстратор прав на нерухоме майно не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у постановах від 04 квітня 2018 року в справі №817/1048/17, від 18 квітня 2018 року в справі №804/1001/16, від 04 вересня 2018 року в справі №823/2042/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, то такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства, а також чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Зазначене свідчить про приватноправовий характер спору.
У даному ж випадку, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач - державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення, не мав публічно-правових відносин з позивачем. Прийняте цим відповідачем оскаржуване рішення стосувалося реєстрації права іншої особи, а не позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 по справі №766/46/19.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
При цьому, захист цивільних права у зв`язку з прийняттям рішення органом місцевого самоврядування може здійснюватися в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
З огляду на викладене, та враховуючи те, що права та інтереси які просить захистити позивач носять приватно-правовий характер та випливають із житлових відносин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинен розглядатися місцевим судом за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.          Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються нормами процесуального законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись п.1 ч.1 ст.238, 241-245, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 238 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
        Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
В повному обсязі постанова виготовлена 30.06.2021. 
    
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова