ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3517/20  Номер провадження 22-ц/814/1740/21	Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву №б/н від 01.12.2018 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Зазначають, що, при укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Вказують, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, у результаті чого станом на 28.10.2020 року має заборгованість в сумі 119225,27грн, яка складається з: 109251,11грн – заборгованість за кредитом, яка складається з 84623,48грн – заборгованості за поточним тілом кредиту та 24627,63грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6336,50грн.- заборгованості за нарахованими відсотками; 3637,66грн – заборгованість за простроченими відсотками.
З цих підстав прохало стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.12.2018 року року у розмірі 119225,27грн, та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.12.2018 року у розмірі 119225,27 гривень станом на 28.10.2020 року.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Вказує, що місцевий суд, будучи належним чином обізнаний про тяжку хворобу відповідача, повинен був зупинити провадження у даній справі, проте відповідних дій не вчинив, чим порушив право апелянта за належний захист своїх інтересів в суді, зокрема, і з урахуванням неналежного повідомлення відповідача про призначення судових засідань.
Вказує, що з 25.09.2019 року по 01.10.2020 року ним постійно сплачувались зобов`язання за кредитом, а саме: 65309,52грн – погашено заборгованості за поточним тілом кредиту; 7215,54грн – погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5813,32грн – погашено заборгованості по нарахованим відсоткам; 8413,28грн – погашено заборгованості по відсотках. Тобто в цілому, ОСОБА_1 виконано зобов`язання перед Банком на суму 87341,66грн. Проте вказані кошти, з невідомих позичальнику причин, Банком зараховувались лише на погашення відсотків, внаслідок чого утворилась велика заборгованість за тілом кредиту. Окрім того, вказує. що його дружина протягом 2021 року. змогла ще погасити заборгованість на загальну суму 12500,00 грн., проте відповідні кошти не враховані для зменшення суми боргу.
Зазначає, що позивач стягує заборгованість з відповідача за договором від 01.12.2018 року, проте з незрозумілих причин, у довідці про видані боржнику картки вказує картки, які були видані ОСОБА_1 починаючи з 2014 року, проте вони до спірної заборгованості жодного відношення мати не можуть.
Окрім того, апелянт не погоджується з розміром процентної ставки в 74,4% річних, оскільки кредитний договір був укладений у грудні 2018 року, а як зазначає в позові Банк, відповідний порядок та розмір відсотків був введений з 01.03.2019 року, тобто після виникнення між сторонами правовідносин. Про зміну умов кредитування позичальник не повідомлявся.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.15-16).
Також, відповідачем 01.12.2018 року було підписано Інформацію про умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17-18).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 18.11.2014 року (карта № НОМЕР_1 ), наступні зміни кредитного ліміту: 25.09.2019р. – 110000,00грн (встановлення кредитного ліміту), 01.10.2020р. – 0,00грн (зменшення кредитного ліміту) (а.с.13).

Окрім того, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу було надано наступні кредитні картки: 18.11.2014р. - № НОМЕР_1 , строк дії до 11/15; 24.11.2015р. - № НОМЕР_2 , строк дії до 11/16; 20.07.2017р. - № НОМЕР_3 , строк дії до 11/18; 01.12.2018р. - № НОМЕР_4 , строк дії до 10/19; 25.09.2019р. - № НОМЕР_5 , строк дії до 10/22 (а.с.14),

Згідно розрахунку АТ КБ „Приват Банк”, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 , станом на 28.10.2020 року, становить 119225,27грн, яка складається з наступного: 109251,11грн – заборгованість за кредитом, яка складається з 84623,48грн – заборгованості за поточним тілом кредиту та 24627,63грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6336,50грн.- заборгованості за нарахованими відсотками; 3637,66грн – заборгованість за простроченими відсотками (а.с.9-12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором від 01.12.2018 року належним чином не виконав, відтак, наявні підстави для стягнення заборгованості в повному обсязі у визначеному розмірі. 

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку, визначений моментом пред`явлення вимоги, настав, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом (тілом) в розмірі 109251,11грн (84623,48грн – заборгованості за поточним тілом кредиту та 24627,63грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту), зокрема, з урахуванням того, що така сума заборгованості за тілом визначена в межах наданого відповідачу кредитного ліміту (а.с.13).

       Твердження апелянта про те, що ним вносились платежі на погашення заборгованості, відтак її розмір є явно завищеним, колегією суддів до уваги не приймаються, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного. 
       Наявні у матеріалах справи копії Платіжних доручень (а.с.107-110) не містять даних про те, що відповідні кошти дружиною відповідача - ОСОБА_2 було перераховано позивачу в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором від 01.12.2018 року, оскільки отримувачем цих коштів зазначено – ОСОБА_3 .

Щодо наявності підстав для стягнення суми відсотків, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем Інформація про тип кредитного продукту щодо таких карт: Карта Platinum, Карта MC WorldElite, Карта Visa Infinite, Карта MC World BlackEdition (а.с.17-18), в якій також визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, відповідальність сторін, зокрема, штраф за порушення строків платежів більш ніж на 30 днів, його розмір і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, який саме тип кредитної карти було отримано відповідачем, у зв`язку з чим, належним чином встановити розмір визначених сторонами договірних відсотків, не видається можливим.
У позові Банк вказує, що ОСОБА_1 було отримано Преміальну карту Platinum, проте належних доказів на підтвердження вказаного не надано. Окрім того, як убачається з підписаної сторонами Інформації про тип кредитного продукту, для Карти Platinum встановлено можливий кредитний ліміт до 100 тис. гривень, при цьому, встановлений відповідачу кредитний ліміт становив 110000,00грн (а.с.13).
З урахуванням наведеного, колегія суддів критично оцінює твердження позивача стосовно того, що відповідач отримав саме Преміальну карту Platinum, та повинен був сплачувати відповідні договірні відсотки.

При цьому, в наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позову розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, а саме 74,4 % (у період з 25.09.2019 року по 29.02.2020 року), 37,2% (у період з 01.03.2020 року по 31.07.2020 року), 36 % (у період з 01.08.2020 року по 28.10.2020 року) (а. с.9-12).

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в анкеті-заяві від 01.12.2018 року, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній анкеті-заяві.

Доводи банку стосовно обгрунтованості застосування процентної ставки в 74,4% для преміальних карт, зокрема, і карти Platinum, виданої відповідачу, оскільки відповідні умови почали діяти з 01.03.2019 року (після укладення між сторонами кредитного договору), колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.12.2018 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (22.12.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.
При цьому, твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 01.12.2018 року.

Доводи апелянта у відповідній частині є обґрунтованими та прийняті до уваги колегією суддів.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, з ухваленням нового рішення про відмову в позові щодо стягнення суми відсотків.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі9974,16 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 16 коп) грн, визначення загальної суми боргу в 119225,27 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять п`ять гривень 27коп)грн, - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 9974,16 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 16 коп) грн, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01.12.2018 року у розмірі 109251,11 (сто дев`ять тисяч двісті п`ятдесят одну гривню 11коп) гривень станом на 28.10.2020 року.
В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 23.07.2021 року.