Справа № 450/2060/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/3183/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                07 вересня 2021 року                                         м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Юзефович Ю.І.,
з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника -
ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника -
ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, 
                                                         в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати об`єкт незавершеного будівництва - незавершений будівництвом та неприйнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 у котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником будівництва якого є ОСОБА_3 , та земельну ділянку, площею 0,0441 га, кадастровий номер 4623683300:01:001:2008, у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; виділити у власність ОСОБА_3 вказане вище нерухоме майно, а їй ( ОСОБА_1 ) присудити грошову компенсацію вартості належної 1/2 частки в цьому майні, а саме: 690650 грн. 50 коп. - вартості 1/2 частки незавершеного будівництвом та неприйнятого в експлуатацію житлового будинку та 158476 грн. 50 коп. - вартість 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0441 га.
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що з 14.09.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, в якому у них дітей немає. 
Зазначає, що земельна ділянка була придбана для будівництва житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2017 року, укладеного з відповідачем, проте, така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана ними в шлюбі.
29.08.2017 року між відповідачем, як замовником, та ТОВ «БМ Комфорт», як забудовником, укладено договір про будівництво, об`єктом будівництва за яким є котедж з інженерними мережами, благоустроєм та іншими необхідними, згідно з проектом, роботами.
З моменту укладення вказаного договору, на придбаній ними земельній ділянці розпочалось будівництво житлового будинку, яке ще незавершене, і будинок не прийнятий в експлуатацію, а оскільки поділ незавершеного будівництвом об`єкту житлового будинку, згідно з висновком експерта, є неможливим, тому вона бажає одержати від відповідача грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину в спільному майні, виділивши це нерухоме майно відповідачу у власність в цілому. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано майно: об`єкт незавершеного будівництва - незавершений будівництвом та неприйнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником будівництва якого є ОСОБА_3 , та земельну ділянку площею 0,0441 га, кадастровий номер 4623683300:01:001:2008 у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , частка кожного в якому становить по 1/2 ідеальній частині.
Виділено у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0441 га, кадастровий номер 4623683300:01:001:2008, у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області та об`єкт незавершеного будівництва - незавершений будівництвом та неприйнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником будівництва якого є ОСОБА_3 .
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя, а саме: 690650 грн. 50 коп. - вартість 1/2 частки незавершеного будівництвом та неприйнятого в експлуатацію житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником будівництва якого є ОСОБА_3 , та 158476 грн. 50 коп. - вартість 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0441 га, кадастровий номер 4623683300:01:001:2008, у с. Зубра Пустомитівського району Львівської області.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8491 грн. 28 коп. судових витрат.
Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2020 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на залучення спеціаліста для проведення експертного дослідження та надання експертного висновку в розмірі 9000 грн.; судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384 грн. 20 коп.; витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., а всього разом - 11384 грн. 20 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначає, що долучена позивачем до позовної заяви копія договору №2/1 про будівництво та передання функції замовника від 28.09.2017 року не відповідає оригіналу договору, який знаходиться у нього, про що він наголошував під час розгляду справи у суді першої інстанції, вказуючи про недостовірність цього доказу, однак, суд зазначених доводів не врахував.
Апелянт вважає, що суд не повинен був враховувати й наданий позивачем висновок експертного інженерно-технічного дослідження №10-19 від 20.05.2019 року, оскільки позивач могла надати експерту недостовірну копію договору №2/1 про будівництво та передання функції замовника від 28.09.2017 року.
Також, звертає увагу, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, окрім того, експерт має статус фізичної особи-підприємця і не є судовим експертом.
Вважає, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. 
Апелянт стверджує, що земельна ділянка, площею 0,0441 га, на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок, була придбана вже після фактичного припинення з позивачем шлюбних відносин, за кошти, які він позичив у сестри та батьків і зобов`язувався їх повернути.
Також апелянт зазначає, що позивач не довела наявності у нього доходів і коштів, достатніх для виплати їй грошової компенсації за частку в майні. 
04.02.2021 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.
Зазначає, що твердження апелянта про те, що суд не повинен був враховувати висновок експертного інженерно-технічного дослідження №10-19 від 20.05.2019 року, є безпідставними, оскільки апелянт не надав суду жодного доказу на його спростування та не клопотав перед судом про призначення експертизи. Експертне дослідження проводилося методами огляду аналізу, синтезу та узагальнення отриманих даних про об`єкт дослідження. Обравши для визначення вартості об`єкту оцінки порівняльний підхід та врахувавши чинники, які можуть вплинути на ціну об`єкту, експертом визначена ринкова вартість незавершеного будівництвом та неприйнятого в експлуатацію житлового будинку. 
Зазначає, що вона, як співвласник майна, мала такі ж права надати об`єкти для дослідження, як і відповідач. Порушення прав полягає в тому, що відповідач не визнає її права на частку у спірному майні.
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.
Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», за позовом одного з подружжя суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.
Поділ майна подружжя в такий спосіб (з виплатою грошової компенсації за припинення частки) регулюється статтею 364 ЦК України, а не статтею 71 СК України.
Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (висновок Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 року (справа №465/2585/14).
Судом встановлено, що 14.09.2010 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.02.2020 року.
У шлюбі сторони дітей не мають. 
Спірна земельна ділянка, площею 0,0441 га, яка розташована на території села Зубра Пустомитівського району Львівської області, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4623683300:01:001:2008, придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефіром Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2620, за наявності нотаріально посвідченої згоди дружини - позивача ОСОБА_1 на придбання цієї земельної ділянки, про що зазначено у п.3.5 договору.
На підставі цього договору, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем.
29.08.2017 року між відповідачем, як замовником, та ТОВ «БМ Комфорт», як забудовником, укладено Договір №2/1 про будівництво та передання функцій замовника. 
Відповідно до п.1.1.3 Договору, об`єктом будівництва є котедж з інженерними мережами, благоустроєм та іншими необхідними згідно з проектом роботами.
Відповідно до висновку експертного інженерно-технічного дослідження №10-19, складеного судовим експертом Мельником О.П. 20.05.2019 року за заявою ОСОБА_1 , станом на час проведення дослідження, будівництво котеджу не завершено. Ринкова вартість незавершеного будівництвом та неприйнятого в експлуатацію житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником будівництва якого є ОСОБА_3 , становила 1381301 грн. Ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0441 га., кадастровий номер 462368300:01:001:2008, у с.Зубра Пустомитівського району Львівської області, станом на час проведення дослідження, становила 316953 грн.
Згідно цього висновку, поділити в натурі спірний незавершений будівництвом та неприйнятий в експлуатацію житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в котеджному містечку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », замовником якого є ОСОБА_3 , та спірну земельну ділянку, площею 0,0441 га., кадастровий номер 462368300:01:001:2008, по АДРЕСА_1 , на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок, з урахуванням рівності ідеальних часток двох співвласників (по 1/2) не надається можливим.
Інших доказів, які б підтверджували протилежне, відповідач суду не надав і клопотання про призначення судової експертизи не заявляв, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, та про його поділ між ними, шляхом виплати позивачці грошової компенсації за належну їй у цьому майні 1/2 частку, залишивши майно у власності відповідача.
Доводи відповідача про те, що вказане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а набуте ним після фактичного припинення з позивачем шлюбних відносин за кошти, які належали йому особисто, не підтверджені належними доказами, яких би було достатньо для безспірності такого висновку.
Позаяк, такі твердження відповідача спростовуються наданими позивачкою доказами, а саме: нотаріально посвідченою заявою-згодою ОСОБА_1 від 29.08.2017 року на придбання спірної земельної ділянки для будівництва на ній житлового будинку в інтересах сім`ї; договором №2910/2018р. від 29.10.2018 року про надання медичних послуг з лікування безпліддя з використанням методів Допоміжних Репродуктивних Технологій (ДРТ); фотосвітлинами про спільний відпочинок сторін, а також показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про факт проживання сторін однією сім`єю до початку 2019 року.
Також встановлено, що відповідач має постійний заробіток, який складає в середньому 24000 грн. в місяць, мав депозитні рахунки в АТ «Альфа Банк» та АТ КБ «Приватбанк», з яких у 2019 році зняв 140000 грн. та 9500 доларів США, є співвласником квартири АДРЕСА_2 , в якій йому належить 1/2 частка квартири, а тому спроможний сплатити позивачу грошову компенсацію за припинення її частки в спірному майні.
Таким чином, у колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольнивши вимоги позивача, та немає підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 17 вересня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                 Копняк С.М. 
       
                                                        Ніткевич А.В.