Справа № 159/1810/21 	Головуючий у 1 інстанції: Шергіна Ю. О. 	
Провадження № 22-ц/802/1236/21  Категорія: 70 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 вересня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 250 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_5 старша дитина ОСОБА_6 досяг повноліття.
Вказувала, що на даний час вона не має постійного та достатнього доходу, необхідного для утримання дітей. З часу ухвалення вказаного рішення суду про стягнення аліментів, витрати на неповнолітніх дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні, значно зросли, а тому вона потребує збільшення розміру аліментів на їх утримання. Відповідач є здоровою, працездатною особою, має нерегулярний мінливий дохід, як їй відомо працює в Литовській Республіці, але не надає на утримання їх дітей достатніх коштів.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд збільшити розмір аліментів до 2 500 грн на кожну дитину щомісячно у твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на її користь за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року у твердій грошовій сумі у розмірі 1 250 грн на кожну дитину щомісячно, на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалено збільшити визначений рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2021 року виправлено описку в другому абзаці вказаного рішення суду, зокрема, період з якого аліменти підлягають стягненню, а саме з «починаючи з 29 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття» на «починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття».
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та збільшення розміру аліментів з 1 250 грн до 2 000 грн на кожну дитину щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які стягуються з нього на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року, є таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано того, що його матеріальне становище з часу присудження аліментів не змінилося в кращу сторону. Позивачем не доведена необхідність збільшення розміру аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. Крім того вказує, що у випадку вирішення питання щодо задоволення позову у цій справі суд повинен був врахувати законодавчо закріплений розмір аліментів, а саме 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці кошти, і навіть у більшому розмірі він сплачує регулярно на картковий рахунок позивача. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов ОСОБА_1 . 
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 20 вересня 2021 року - дата складення повного судового рішення.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року,  яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 250 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.9-10). ІНФОРМАЦІЯ_5 старша дитина ОСОБА_6 досяг повноліття.
Як вбачається з довідки про доходи від 22 березня 2021 року, ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді касира та її заробітна плата за вересень та жовтень 2020 року становила 10 000 грн (а.с.15).
Також встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем, що підтверджується витягом з будинкової книги, та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. 
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно з частинами 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
З огляду на наведене, визначений раніше рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року щомісячний розмір аліментів в 1 250 грн на кожну із неповнолітніх дітей, які стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі, явно недостатній для всебічного та гармонійного розвитку дітей.
Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану батьків дитини, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Отже, позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст. 81 ЦПК України, під час розгляду справи в суді першої інстанції, довела та надала належні і допустимі докази на підтвердження тієї обставини, що її матеріальний стан погіршився, а тому задовольняючи частково позов та збільшуючи розмір аліментів з 1 250 грн до 2 000 грн у твердій грошовій сумі на кожну дитину щомісячно, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей:  дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2019 року, суд також врахував стан здоров`я дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів і прийняв законне і справедливе рішення на підставі наданих позивачем доказів.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що він не може сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки такий розмір є завищеним, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, так як на підтвердження цієї обставини відповідач, який є здоровою, працездатною особою, не надав жодних доказів. 
Відповідно до ст. 180 СК України відповідач, як батько дітей, зобов`язаний їх утримувати. Крім того, безпідставними є також покликання відповідача на те, що збільшений судом розмір аліментів є вищим за мінімальний розмір аліментів, визначений ст. 182 СК України, оскільки вказаною правовою нормою визначений мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим за встановлений законом, проте такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Таким чином, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для зміни оскаржуваного рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: