УХВАЛА

04 серпня 2021 року 
м. Київ

Справа №  906/963/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Селіваненка В.П., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Департамент)
на рішення господарського суду Житомирської області від 01.04.2021 та
постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський Автодор" 
до Департаменту
про стягнення 26 956 958,33 грн.,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - виробничо-комерційна фірма "Урарту",

ВСТАНОВИВ:

05.07.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Департамент звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 01.04.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у справі №906/963/20 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Також скаржник просить зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що, обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

31.07.2021 виробничо-комерційна фірма "Урарту" подала заперечення проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту на рішення господарського суду Житомирської області від 01.04.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у справі №906/963/20, в якому просить суд відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту, оскільки скаржник не зазначив жодної норми права, яка порушена судами нижчих інстанцій та щодо якої не сформовано правозастосовчий висновок Верховного Суду. Так, заявник зазначає, що Верховний Суд вже неодноразово викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку. 

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначеними у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі оскарження судового рішення суду на підставі пунктів 1-4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник має вказати висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений у постанові, який не був врахований судами попередніх інстанцій при вирішенні спору; або обґрунтувати необхідність відступлення від такого висновку; або зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

При цьому скаржник, як свідчить зміст касаційної скарги, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для відкриття касаційного провадження, не вказує норму права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та не обґрунтовує необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної норми для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, суд касаційної інстанції зазначає, що Департаменту необхідно чітко зазначити норму права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу Департаменту на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

З огляду на те, що касаційна скарга Департаменту підлягає залишенню без руху до усунення недоліків, Суд зазначає, що клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень буде розглянуто Касаційним господарським судом після усунення недоліків касаційної скарги.

Розглянувши доводи, викладені у запереченнях проти відкриття касаційного провадження та перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд не знайшов підстав для його задоволення, оскільки відсутні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації на рішення господарського суду Житомирської області від 01.04.2021 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 у справі №906/963/20 залишити без руху.

2. Надати Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, 
вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                      В. Селіваненко