ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 р.	Справа № 440/2680/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава,  по справі № 440/2680/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Миргородської міської ради Полтавської області      третя особа           Управління державної казначейської служби України у Миргородському районі Полтавської області 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 ,  звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті середньої заробітної плати за шість місяців з дня закінчення його повноважень сільського голови Петрівцівської сільської ради Миргородського району на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад";
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за шість місяців з дня закінчення його повноважень, як сільського голови Петрівцівської сільської ради Миргородського району.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління Державної казначейської служби України у Миргородському районі Полтавської області та на цій підставі відкладено розгляд справи. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що законодавством гарантується право особи на надання після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади), у той же час таке право може бути реалізовано за умови наявності посади або іншої рівноцінної посади. Запропонована йому посада не є рівноцінною, адже суттєво відрізняється за посадовими обов`язками від посади, яку він займав до обрання на виборну посаду. Вважає, що оскільки можливість його працевлаштування на попередню роботу, на якій він працював до обрання на виборну посаду, відсутня, то він має право відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та ст. 118 КЗпП України на збереження середньої заробітної плати, яку одержував на виборній посаді, однак відповідач протиправно відмовив йому у цій виплаті, чим вочевидь і свідомо порушив його права.
Відпровідач та Управління державної казначейської служби України у Миргородському районі Полтавської області подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що залученою до матеріалів справи копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивача 21.04.2015 прийнято на роботу на посаді спеціаліста Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, того ж дня прийнята Присяга посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 15-й ранг 7-ї категорії посадової особи місцевого самоврядування /а.с. 4/. 
Розпорядженням Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 02.11.2015 №41 ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста Сільської ради 02.11.2015 у зв`язку з переходом на виборну посаду Петрівцівського сільського голови, на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України /а.с. 11/. 
У трудову книжку ОСОБА_1 внесений запис №20 від 02.11.2015 про обрання сільським головою Петрівцівської сільської ради сього скликання /а.с. 4 - зворот/. 
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №721-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області" утворено Миргородську міську територіальну громаду, до якої, зокрема, увійшла Петрівцівська сільська рада. 
18.11.2020 позивача звільнено з посади Петрівцівського сільського голови у зв`язку із закінченням строку повноважень /а.с. 4 - зворот/. 
24.11.2020 та 10.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Голови Миргородської міської територіальної громади ОСОБА_2 із заявами, у яких просив зберегти за ним середню заробітну плату, яку він одержував на посаді Петрівцівського сільського голови, на період його працевлаштування з підстав неможливості його працевлаштування за попереднім місцем роботи у зв`язку з відсутністю вакантних посад /а.с. 6, 7/. 
Листами від 18.12.2020 вих.№97/09-3к та від 21.12.2020 вих.№851/Ч04-12/886 Миргородська міська рада повідомила позивача про відсутність підстав для зберження за ним середньої заробітної плати, оскільки до обрання на посаду Петрівцівського сільського голови його не було звільнено з попередньої посади відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України /а.с. 8, 9/. ТТакож позивач було запропоновано посаду адміністратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Миргородської міської ради з робочим місцем у с. Петрівці. 
22.12.2020 позивач звернувся із заявою на ім`я Миргородського міського голови, у якій просив переглянути попереднє рішення про відмову у збереженні середньої заробітної плати з урахуванням доданої до цієї заяви копії розпорядження Петрівцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 02.11.2015 №41 /а.с. 10-11/. 
Листом від 28.12.2020 вих.№877/Ч04-12/919 позивача повідомлено, що для прийняття рішення про збереження за ним середньої заробітної плати йому необхідно надати архівну ксерокопію розпорядження від 02.11.2015 №41 /а.с. 12/.
06.01.2021 позивачем надано копію архівної довідки від 06.01.2021 вих.№01-38/5, у якій повідомлялось, що розпорядження сільського голови з особового складу на державне зберігання до архівних відділів не надходять, натомість у журналі реєстрації розпоряджень Петрівцівського сільського голови з основної діяльності та з особового складу від 02.11.2015 значиться запис №41: Про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста сільської ради 02.11.2015 у зв`язку з переходом на виборну посаду (п. 5 ст. 36 КЗпП) /а.с. 14/.  
Листом від 15.01.2021 вих.№28/Ч04-12/16 відповідач повторно запропонував ОСОБА_1 вакантну посаду адміністратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Миргородської міської ради з робочим місцем у с. Петрівці, зазначивши, що позивачем не повідомлено про згоду на зайняття цієї посади /а.с. 15/. 
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Миргородської міської ради щодо невиплати йому середньої заробітної плати протягом шести місяців на період працевлаштування, звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем доведено належними і допустимими доказами, що позивачу після звільнення з виборної посади Петрівцівського сільського голови була запропонована рівноцінна посада, яку ОСОБА_1 фактично відмовився обійняти. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу частин четвертої, п`ятої статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова не може бути депутатом будь-якої ради, суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, в тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю. На сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
Відповідно до статті 118 Кодексу законів про працю України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Аналіз наведених положень статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та статті 118 КЗпП України дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради (а у цьому випадку - сільського голови, адже у силу частини п`ятої статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на нього поширюються гарантії депутата місцевої ради) на надання йому, після закінчення його повноважень за виборною посадою, попередньої або рівноцінної роботи (посади), а за її відсутності - збереження за ним середньої заробітної плати на строк не більше шести місяців або до дня його працевлаштування.
Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.08.2020 (справа №174/445/16-а (2-а/174/18/2016), що враховується судом під час розгляду цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України. 
Отже, гарантія щодо збереження середньої заробітної плати надається лише за умови неможливості реалізації гарантії щодо надання попередньої або рівноцінної роботи (посади) зі сторони підприємства, установи, організації, до яких звернувся колишній голова ради з метою повернення на попередню роботу. Шестимісячний строк, протягом якого гарантується збереження середньомісячної заробітної плати, визначається як період працевлаштування та, водночас, максимальний строк, протягом якого може тривати виплата середньомісячної заробітної плати колишньому голові, за умови, що він протягом цього часу не перебуватиме у трудових правовідносинах. Щодо останнього, то з фактом працевлаштування пов`язується й припинення вказаної виплати.
У свою чергу,  під неможливістю надання відповідної роботи (посади) необхідно розуміти лише об`єктивну неможливість надати депутату місцевої ради, звільненому з виборної посади, попередньої посади через ліквідацію підприємства, установи, організації, її скорочення тощо. 
Правові висновки аналогічного змісту наведені у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а, від 09.12.2020 у справі №275/318/16-а.
Як свідчать матеріали справи, до обрання на виборну посаду Петрівцівського сільського голови ОСОБА_1 працював на посаді спеціаліста Петрівцівської сільської ради та розпорядженням від 02.11.2015 №41 звільнений з цієї посади за п. 5 ст. 36 КЗпП України /а.с. 11/. 
Разом з цим судом встановлено, що листами Миргородської міської ради від 18.12.2020 вих.№97/09-3к, від 21.12.2020 вих.№851/Ч04-12/886 та від 15.01.2021 вих.№28/Ч04-12/16 позивачу було запропоновано посаду адміністратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Миргородської міської ради з робочим місцем у с. Петрівці. Проте, позивач про надання згоди чи наявність заперечень з приводу працевлаштування на зазначену посаду Миргородську міську раду не повідомив. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача про те, що запропонована йому посада не є рівноцінною, є помилковими з наступних підстав.
Під рівноцінною роботою (посадою) слід розуміти роботу (посаду), не нижче за кваліфікацією чи посадою, за якою особа працювала до обрання на виборну посаду.
До матеріалів справи залучені копії посадових інструкцій спеціаліста з питань юридичного забезпечення діяльності сільської ради (яку ОСОБА_1 обіймав до обрання на виборну посаду - а.с. 16-17) та адміністратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Миргородської міської ради /а.с. 28/, порівнявши які суд не встановив суттєвої відмінності у обсязі повноважень та кваліфікаційних вимог за названими посадами. 
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено належними і допустимими доказами, що позивачу після звільнення з виборної посади Петрівцівського сільського голови була запропонована рівноцінна посада, яку ОСОБА_1 фактично відмовився обійняти. 
Наведене виключає можливість та необхідність виплати позивачу середнього заробітку на період працевлаштування, але не більше шести місяців, відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", адже така виплата проводиться виключно у разі відсутності рівноцінної роботи. 
Позивачем наведені обставини не спростовані та не надано суду беззаперечних доказів, що свідчили б про порушення прав позивача у спірних відносинах бездіяльністю Миргородської міської ради.  
Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року по справі №440/2680/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 по справі                         № 440/2680/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  09.09.2021 року