ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1697/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 р. (суддя Петренко О.С., повне судове рішення складено 02.09.2020 р.) в справі № 340/1697/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління  Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління  Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – ГУ ПФУ) про визнання протиправною відмову у не зарахуванні до загального стажу періоду роботи у виправній колонії ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» з 01.12.1981 р. по жовтень 1983 р., зобов`язання провести перерахунок пенсії з дня призначення, зобов`язання зарахувати до його страхового стажу період роботи у виправній колонії ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» з 01.12.1981 р. по жовтень 1983 р. та провести перерахунок пенсії з дня призначення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову, визнати протиправною відмову ГУ ПФУ щодо не зарахування до загального стажу період роботи у виправній колонії «Петрівська виправна колонія № 49» з 01.12.1981 р. по жовтень 1983 р., зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати до загального стажу період роботи у виправній колонії «Петрівська виправна колонія № 49» з 01.12.1981 р. по жовтень 1983 р.
Вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон СРСР «Про державні пенсії», приписи якого не передбачали сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Статтею 95 Виправного трудового кодексу України від 23.12.1970 р. передбачено, що час відбування покарання в вигляді виправних робіт може бути включений за рішенням суду до загального стажу роботи.
Зазначений кодекс передбачав можливість включення стажу роботи в колоніях-поселеннях до загального трудового стажу.   
Враховуючи, що законодавчими актами на час відбування покарання передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання до загального трудового стажу, вважає  безпідставним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2020 р. позивач звернувся до відповідача з заявою щодо причин не зарахування  періоду відбування покарання  з 1981 р. по 1983 р. до загального стажу роботи.
Листом від 25.02.2020 року за вих.№352-407/А-02/8-1100/20 ГУ ПФУ в Кіровоградській області повідомило позивача, що  п. 12 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, визначено, що робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Враховуючи викладене, час відбування покарання в місцях позбавлення волі може бути зараховано до страхового стажу за умови надання вищезазначених документів. Відповідно до довідки від 11.11.2019 р. №31-39-19/А-31, виданої Державною установою «Петрівська виправна колонія» (№49), за період з грудня 1981 р. по жовтень 1983 р. страхові внески засудженим не нараховувались, тому для зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду підстав немає.
          Також судом першої інстанції  встановлено, що згідно з довідкою про умовно-дострокове звільнення серії БЯ №077905 ОСОБА_1 був засуджений 05.10.1981 р. Світловодським міським народним судом  та відбував покарання в колонії – поселенні для осіб, які вчинили злочин з необережності, з грудня 1981 року по жовтень 1983 року. Докази на підтвердження сплати страхових внесків за період відбування ним покарання в матеріалах справи відсутні.
Враховуючи те, що за період відбування покарання у виправній колонії щодо позивача відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний стаж не може бути врахований при визначенні ОСОБА_1 розміру пенсії.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на передчасність позовних вимог про перерахунок пенсії, оскільки за відомостями відповідача пенсію ОСОБА_1 призначено не було взагалі. 
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 17.02.2020 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ з питання  не зарахування до страхового стажу періоду відбування  покарання у колонії-поселенні  з 01.12.1981 р. по жовтень 1983 р. 
Листом від 25.02.2020 р. №352-407/А-02/8-1100/20 ГУ ПФУ в Кіровоградській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування періоду відбування покарання до страхового стажу, адже довідкою від 11.11.2019 р. №31-39-19/А-31 Державної установи «Петрівська виправна колонія» (№49)» підтверджено, що за період з грудня 1981 р. по жовтень 1983 р. страхові внески засудженим не нараховувались.
Згідно з довідкою про умовно-дострокове звільнення серії БЯ №077905 ОСОБА_1 був засуджений 05.10.1981 р. Світловодським міським народним судом,  відбував покарання в колонії-поселенні для осіб, які вчинили злочин з необережності, з грудня 1981 р. по жовтень 1983 р. 
На час звернення позивача до суду пенсія позивачу не призначена.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Положеннями частини шостої   статті 50 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання та які були чинні у період відбування позивачем покарання у вигляді позбавлення волі із відбуванням покарання в колонії-поселенні для осіб, які вчинили злочини з необережності,  визначалось, що час роботи засуджених у період відбування  ними  покарання  у 
вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім 
випадків, спеціально передбачених у законі.
Після втрати чинності зазначеним кодексом, а саме 01.01.2004 р., набрав чинності Кримінально-виконавчий кодекс України, частиною четвертою статті 122 якого встановлено, що час роботи засуджених у період відбування ними покарання у виді позбавлення волі зараховується у стаж роботи для призначення трудової пенсії.  
Відповідно до частини першою  статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.
Відповідно до  Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України  з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність  Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.
Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р.  № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004 р., встановлено, зокрема, що  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності  Законом № 1058-IV, є  Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII  (далі - Закон N 1788-XII), відповідно  до  статті 56 якого   до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Пунктом 12 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для 
призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, передбачено, що час  утримання  під  вартою,  час відбування покарання в місцях  позбавлення  волі  та  час  перебування  в  засланні  й на примусовому    лікуванні    підтверджується    довідками   МВС   і зараховується  до  трудового  стажу  за  наявності  документів про реабілітацію  (довідки  суду,  органів  прокуратури  чи досудового розслідування  про  закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку). 
              Робота  в`язнів  підтверджується  довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
          Таким чином, в контексті спірних правовідносин підставою для зарахування до страхового стажу особи, який враховується при призначенні їй пенсії, періоду відбування покарання у відповідному закладі обмеження чи позбавлення волі є наявність сукупності двох умов: 1) підтвердження трудового стажу особи відповідною довідкою; 2) сплата страхових внесків протягом такого періоду.
          Відповідно до положень абзацу 5 частини першої  статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
Отже, період страхового стажу до 1 липня 2000 року має бути підтверджений  на підставі довідки про нараховані суми заробітної плати та сплачені страхові внески.
Враховуючи відсутність відомостей про сплату страхових внесків за період відбування покарання позивачем у вигляді позбавлення волі, суд погоджує висновок  суду першої інстанції  про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.
Доводи апелянта стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин Закону СРСР «Про державні пенсії», приписи якого не передбачали сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд визнає незмістовними, оскільки на час звернення позивача з питання призначення пенсії ці правовідносини регулює Закон № 1058-IV. 
Посилання позивача на статтю 95 Виправного трудового кодексу України від 23.12.1970 р. також є безпідставним, оскільки ця норма визначала умови відбування покарання у вигляді виправних робіт, а не позбавлення волі.
Також є необґрунтованими доводи апелянта про те, що  законодавчими актами на час відбування покарання передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання до загального трудового стажу, адже частиною шостою   статті 50 Виправно-трудового кодексу України чітко визначено, що час роботи засуджених у період відбування  ними  покарання  у 
вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім 
випадків, спеціально передбачених у законі.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 р. в справі № 340/1697/20 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 р. в справі № 340/1697/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління  Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 19.07.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 19.07.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко