ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 липня 2021 року                                                                                м.Суми

                                                               Справа №577/3992/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1118/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
суддів: Собини О.І., Ткачук С.С., 
       сторони: 
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач – Конотопська міська рада Сумської області,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області  від 29 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Кравченка В.О., в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

       У жовтні 2020 року ОСОБА_1  та ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом до Конотопської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки. 
Свої вимоги мотивують тим, що 30 жовтня 1946 року ОСОБА_3 було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на садибі площею 1333 кв.м. Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , дане домоволодіння було успадковане ОСОБА_4 . У подальшому останній отримав дозвіл на будівництво нового двоквартирного будинку взамін старого, а 07 травня 1985 року ОСОБА_4 подарував Ѕ частину незакінченого будівництвом будинку своїй дочці – позивачу ОСОБА_2 . У користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували земельні ділянки площами 0,10 га, за які ними сплачувався земельний податок. 
Стверджує, що у 1994 році ОСОБА_4 була приватизована земельна ділянка, площею 0.10 га, а рішенням виконавчого комітету від 12 липня 2001 року до земельної ділянки було приєднано земельну ділянку площею 0,0031 га та рішенням про «Про приватизацію» передано земельну ділянку площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування право власності на належну йому Ѕ частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями по АДРЕСА_2 набула ОСОБА_1 . 
Посилаючись на те, що на даний час у фактичному користуванні позивачів, як власників вказаного домоволодіння, перебуває земельна ділянка у меншому розмірі, аніж була передана власникам домоволодіння, а відповідач відмовляється відновлювати межі земельної ділянки, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за кожною з них право власності на земельні ділянки площами по 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 . 
Конотопський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 29 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на помилковість висновків суду, викладених у судовому рішенні, просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
У доводах апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було взято до уваги невизнання відповідачем їх права на земельні ділянки у вказаних розмірах, у зв`язку з чим вони були змушені звернутися до суду за захистом своїх права. 
Вказують, що судом не була надана належна оцінка зібраним по справі доказам, якими підтверджується факт передання та перебування у користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельних ділянок, площами по 0,10 га у кожного, за які ними сплачувався податок, а тому, на їх думку, є підстави для визнання за ними права власності на ці земельні ділянки. 
Від Конотопської міської ради Сумської області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів позивачів, просить рішення суду залишити без змін. При цьому вказує на помилковість стверджень позивачів щодо наявності у них, як співвласників домоволодіння, права на земельні ділянки, площею по 0,10 га кожна, оскільки визначена статтею 121 ЗК України норма земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд – 0,10 га застосовується до домоволодіння, а не для кожного із його власників окремо. Звертає увагу на те, що позивачі мають право оформити право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, на підставі рішення виконавчого комітету від 28 січня 1994 року «Про приватизацію», яким вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_4 . Крім того, на підставі клопотання позивачів, було прийнято рішення міської ради від 24 квітня 2019 року «Про надання дозволів на розроблення землевпорядної документації» на земельну ділянку понад норму, яка надається у користування на умовах оренди. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 1983 року державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_4 успадкував після смерті матері – ОСОБА_5 домоволодіння, розміщене на земельній ділянці 1333 кв.м. в АДРЕСА_2 , що належав останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1946 року та договору дарування від 18 травня 1950 року (а. с. 6, 11). 
На підставі рішення виконкому від 21 червня 1984 року за №290 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво нового будинку із усіма дворовими спорудами замість старого на садибі по АДРЕСА_2 (а. с. 12, 14).
07 травня 1985 року ОСОБА_4 було подаровано Ѕ частину незакінченого будівництвом будинку на земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_2 ОСОБА_6 , що підтверджується договором дарування від 07 травня 1985 року (а. с. 9-10). 
На підставі рішень виконкому від 15 листопада 1984 року за №515 і від 31 січня 1985 року за №16 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надано дозвіл на будівництво нового двоквартирного будинку із своїми прибудовами замість старого по АДРЕСА_2 (а. с. 13).
Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської Ради народних депутатів від 18 січня 1994 року за №15 «Про приватизацію земель» передано у приватну власність громадян м. Конотопа земельні ділянки, загальною площею 23,00 га, які надані їм для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель (присадибні ділянки), згідно додатку №1, в тому числі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , площа, яка підлягає приватизації (в подальшому буде з`ясована при видачі державного акту) становить 0,10 га. (а. с. 16).
Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального жилого фонду за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлений 15 лютого 2001 року, у фактичному користуванні по даному домоволодінню перебувала земельна ділянка, площею 1216 кв.м., з яких 341 кв.м. під забудовою, 245 кв.м. грунт та 630 кв.м. під городом (а. с. 61-62).
Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 20 травня 2001 року №213 «По земельним питанням» приєднано до земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0288 га, загальна площа становить 0,1504 га (а. с. 64). 
       Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 12 липня 2001 року №265 «По земельних питаннях» приєднано до земельних ділянок, землі із держземзапасу міста для індивідуального будівництва та обслуговування господарських будівель по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 – 0,0031 га. Загальна площа становитиме 0,1535 га, з яких : 0,10 га для індивідуального житлового будівництва та 0,0535 га для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 19). 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року встановлено факт належності на праві власності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Ѕ частини житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями по АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння (а.с.28-29). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, спірні земельні ділянки позивачам не передавалася у приватну власність, а лише перебувають у їх користуванні, тому відсутні підстави для визнання за ними права власності за рішенням суду. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів ( ч. 1. ст. 328 ЦК України ). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 
Підстави набуття права власності на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності визначені ст. 116 ЗК України. Зокрема, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: 
а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; 
б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; 
в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 
За змістом ст. 118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.
У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. 
У відповідності до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, усупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачами не було надано суду доказів набуття ними у встановленому законом порядку права власності на земельні ділянки, площами по 0,10 га кожна по АДРЕСА_2 .
Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У даному випадку це відповідний орган місцевого самоврядування, до компетенції якого належить прийняття рішень щодо передання у власність чи у користування земельних ділянок, розташованих в м. Конотоп Сумської області. 
Частиною 1 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (ч. 1 ст. 121 ЗК України). 
Зібраними по справі доказами встановлено, що на даний час існує одне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , належна ОСОБА_2 частка в цьому нерухомому майні не була виділена в натурі та право власності на домоволодіння, як окремий об`єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку не було зареєстровано. 
Тобто, норма безоплатної передачі земельної ділянки для будівництва та обслуговування всього домоволодіння становить 0,10 га, а не для кожного із власників цього нерухомого майна, як помилково вважають позивачі. 
Загальна площа наданої померлому ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2 становить 0,1535 га, з яких 0,10 га для індивідуального житлового будівництва та 0,0535 га для ведення особистого підсобного господарства.
Ствердження позивачів про отримання ОСОБА_2 , земельних ділянок для будівництва та обслуговування домоволодіння за вказаною адресою не ґрунтуються на доказах. ОСОБА_2 земельний податок за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 нараховувався, як на власника Ѕ частини житлового будинку, який розташований на вказаній земельній ділянці. 
Слід зазначити також, що ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради народних депутатів від 28 січня 1994 року була надана у приватну власність у поряду приватизації земельна ділянка площею 0,10 за вказаною адресою, а тому до його спадкоємців перейшло право на завершення приватизації та одержання державного акта право власності на це майно. 
Таким чином, враховуючи те, що по справі не зібрано доказів набуття позивачами в установленому законом порядку права власності на спірні земельні ділянки, яке у свою чергу не визнається чи оспорюється відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права власності на земельні ділянки в судовому порядку. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що ціна позову складає 97991,5 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області  від 29 квітня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                 О.І. Собина

                                                                               С.С.Ткачук