Ухвала     
 
13 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 205/4229/16
провадження № 61-13223ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталії Вікторівни, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпрі ради, про виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
03 серпня 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Сокуренко Н. В., на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року.
 
На підставі касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження. Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження. Постанова Дніпровського апеляційного суду ухвалена 03 березня 2021 року (повне судове рішення складено 15 березня 2021 року). Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» здана до поштового відділення 03 серпня 2021 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті. Тобто з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (ураховуючи вихідні дні) було 14 квітня 2021 року. 
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк» просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що копія постанови апеляційним судом банку не направлялась, про що свідчить довідка Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року. Копія оскарженої постанови отримана АТ КБ «ПриватБанк» лише 31 травня 2021 року. 04 червня 2021 року позивачем подавалась касаційна скарга, яку ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року було повернуто. Оскільки повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею, АТ КБ «ПриватБанк» повторно подає скаргу з наданням доказів отримання копії оскарженої постанови. На підтвердження указаних обставин суду надано копію заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового рішення від 26 травня 2021 року з відміткою про його отримання у суді першої інстанції 31 травня 2021 року та копію довідки Дніпровського апеляційного суду від 28 липня 2021 року про те, що 15 березня 2021 року складено повний текст постанови від 03 березня 2021 року та відповідно до інформації автоматизованої системи документообігу копія постанови на юридичну адресу АТ КБ «ПриватБанк» не направлялась. 
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз ухвали Верховного Суду від 08 липня 2021 року про повернення попередньої касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимоги, викладені в ухвалі Верховного суду від 14 червня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху.
 
Указані АТ КБ «ПриватБанк» підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можна вважати поважними, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не обґрунтовує та не надає будь-яких належних доказів про те, чому ним не виконано вимоги ухвали суду про залишення його попередньої касаційної скарги без руху. Окрім цього, особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує та не надає будь-яких належних доказів отримання нею ухвали Верховного Суду від 08 липня 2021 року та чому повторна касаційна скарга подана лише 03 серпня 2021 року.
 
На підставі викладеного, згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу, має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку, подавши відповідні докази.
 
Окрім цього, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. 
 
Додане до касаційної скарги платіжне доручення № PROM2B360R від 02 червня 2021 року на суму 2 756,00 грн за подану у червні 2021 року касаційну скаргу, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 08 липня 2021 року повернуто, не є підставою для його зарахування за подання повторної касаційної скарги. Оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах. 
 
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред`явлення позову - червень 2016 року) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору становила 1 розмір мінімальної заробітної плати.
 
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Отже, розмір судового збору за подання позову за кожну вимогу немайнового характеру (виселення чотирьох осіб) підлягав сплаті у сумі 1 378,00 грн.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
 
Отже, ураховуючи характер спору та клопотання у скарзі, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 11 024,00 грн (1 378,00 грн * 200%* 4 вимоги немайнового характеру). 
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055). 
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Окрім цього, 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
 
У касаційній скарзі, особа, яка її подає, підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Разом з тим, особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) у касаційній скарзі слід зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього  Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 260, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталії Вікторівни, на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2021 року залишити без руху. 
 
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           В. І. Крат