Справа № 465/1828/19                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2512/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія: 82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

16 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючої - судді Копняк С.М.,
       суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданнів приміщенні Львівського апеляційного суду, в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Ванівського Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про захист прав споживача, -
в с т а н о в и в:
В квітні 2019 року позивачка звернулася в суду із позовом до Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго». Просила визнати безпідставним нарахування відповідачем суми до оплати у розмірі 72 794, 92 грн. за централізоване опалення та гарячу воду по квартирі АДРЕСА_1 , та зобов`язати Львівське комунальне підприємства «Львівтеплоенерго» здійснити перерахунок за централізоване опалення та гарячу воду по квартирі АДРЕСА_1 .
       Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є багатодітною, малозабезпеченою, одинокою матір`ю дев`яти дітей, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з липня 2016 року, на підставі протермінованого ордеру Виконавчого комітету Львівської міської ради, виданого 20.05.2016 року. Представником Управління ЛМР проводилося передання документів позивачу на вищевказану квартиру та було запевнено, що прилади обліку житлово-комунальних послуг (лічильники) взяті на облік. Однак, всупереч цьому, нарахування відповідачем за гарячу воду проводилося без урахування лічильника за кількістю проживаючих у квартирі осіб. Окрім того, з жовтня 2016 року по 29 грудня 2016 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» належним чином не надавалося централізоване опалення батареї у квартирі не працювали, температура була нижчою «+18». 
29.12.2016 року, після чисельних скарг, відповідачем було проведено роботи із відновлення централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 . Однак, відповідач при нарахуванні оплати за комунальні послуги належним чином не враховував пільги - 50% як багатодітній сім`ї.
       На її вимогу ЛМКП «Львівтеплоенерго» не проведено перерахунку за гарячу воду та централізоване опалення, тому просила позов задоволити.
       Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що нарахування відповідачем заборгованості є безпідставним, оскільки між позивачем та відповідачем не існує договірних відносин, що встановлено судом. Крім того, суд проігнорував факти нарахування оплати відповідачем з 05 вересня 2014 року, а не з часу вселення влітку 2016 року на підставі ордеру від 20 травня 2016 року, неналежного надання відповідачем послуг із централізованого опалення - температурний режим нижче плюс 18, що призвело до виникнення вологості у квартирі. 05 листопада 2020 року спеціалістом ДУ «Львівський обласний лабораторний центр МОЗ України» проводились заміри рівня вологості у квартирі АДРЕСА_1 та встановлено перевищення допустимої норми рівня вологості у квартирі. 
       Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що суд проігнорував, що відповідачем при нарахуванні оплати належним чином не враховувалась пільга 50% як багатодітній сім`ї, окрім того відповідачем направлялись платіжки на неіснуючу квартиру АДРЕСА_3 . 
       Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В свою чергу, 01 вересня 2021 року від представника Львівського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" – Олійник Л. В. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відзив мотивують тим, що в серпні 2016 року працівниками ЛМКП «Львівтеплоенерго» було обстежено квартиру АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою на предмет наявності/відсутності послуг гарячого водопостачання та централізованого опалення. В результаті обстеження було встановлено, що вищевказана квартира отримує послуги гарячого водопостачання від джерел ЛМКП «Львівтеплоенерго» та під`єднана до загальнобудинкової системи централізованого опалення. У квартирі встановлено прилади обліку гарячої води. Документів про опломбування та реєстрацію вказаних приладів не було. Так, з серпня 2016 року нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання проводилося згідно нормативів споживання, встановлених органами місцевого самоврядування, пропорційно кількості мешканців, які проживали без реєстрації, згідно ордеру та довідки ЛКП «Південне».
Окрім того, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою щодо проведення нарахування вартості послуг за централізоване опалення та гарячого водопостачання із врахуванням пільг 50% багатодітна сім`я. Згідно наданих позивачкою документів, нарахування проводилося в межах соціальних норм та нормативів, встановлених Постановою КМУ від 06.08.2014 р. № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».
Згідно інформаційної довідки ЛМКП «Львівводоканал», квартирні прилади обліку гарячої води за вказаною адресою прийнято на абонентський облік у березні 2017 року. Відповідно з березня 2017 року нарахування вартості проводиться по лічильнику.
У січні 2018 року позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку плати за послуги з гарячого водопостачання. Перерахунок було проведено з серпня 2016 року до моменту встановлення квартирних приладів, тобто до березня 2017 року.
На підставі наведеного, просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 72 794, 92 грн. , що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
В той же час, ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Пленум Верховного Суд України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався. 
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Встановлено, що відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Позивачка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ордеру Виконавчого комітету Львівської міської ради, виданого 20.05.2016 року. Відповідно, нарахування вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводилося з дати видачі вищевказаного ордеру.
Договір про надання послуг між позивачкою та відповідачем не укладався.
Судом вірно встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених саттею 11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що між сторонами виникли відносини, в яких позивач надає послуги, а відповідач ними користується.
Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин.
Законом «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 6 цього ж Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі.
Згідно з статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Порядок надання комунальних послуг, їх облік та оплату, права та відповідальність споживачів в виконавців цих послуг визначено «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.
За приписами статті 68, та частини першої статті 162 ЖК України, наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України).
Згідно Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.2017 року (№ 2189-VIII), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. 
Відповідно до пункту 20 Правил, плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу. 
Таким чином, згідно вказаних норм закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. А відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність договору і на підставі цього звільнення від сплати за надані послуги є безпідставними. 
Відповідно до статтей 64,67,68 ЖК України та пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 19 Закону України "Про теплопостачання", Постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Судом встановлено, що з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року нарахування вартості послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання проводилося із врахуванням пільги 50% - багатодітна сім`я, яка поширювалася на 10 осіб. Тобто, нарахування проводилося в межах соціальних норм та нормативів, встановлених Постановою КМУ від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставними. 
Згідно інформаційної довідки ЛМКП «Львівводоканал», квартирні прилади обліку гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , прийнято на абонентський облік 03 березня 2017 року.
Судом також встановлено, що у січні 2018 року позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку плати за послуги з гарячого водопостачання. Перерахунок було проведено з серпня 2016 року до моменту встановлення квартирних приладів, тобто до березня 2017 року.
Відповідно до пункту 12 постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. 
Відповідно з 03 березня 2017 року нарахування вартості наданих позивачці послуг проводиться по квартирному приладу, що в свою чергу, виключає нарахування коштів за надані послуги відповідно до кількості осіб.
Згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Позивачка, як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі посилається на те, що послуги з теплопостачання надавалися неналежним чином, що підтверджується актом.
Відповідно до пункту 33 постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.
Відповідно до пунктів 35, 37 вищевказаної постанови, представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов`язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з`явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.
За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В матеріалах справи відсутній акт, на який посилається позивачка, як і відсутні доказа на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 зверталася до відповідача щодо неналежного надання послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, і дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом. А відтак, підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, а в контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім. 
Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 16 вересня 2021 року. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,- 
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.