П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8115/21	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
-          зобов`язати нарахувати та виплатити разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

До позову ОСОБА_1 надав заяву про поновлення строку звернення до суду.
В обґрунтування даної заяви позивач вказав, що шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, починає свій відлік, в межах спірних правовідносин, з 30 вересня 2020 року. Однак, такий строк ним пропущений, оскільки він перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі м. Одеси з 27.01.2021 року по 24.02.2021 року, з 23.03.2021 року по 09.04.2021 року, з 09.04.2021 року по 16.04.2021 року та з 11.05.2021 року також перебуває на стаціонарному лікуванні.
У зв`язку з цим, вважав, що наведені обставини не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з істотними труднощами для своєчасного подання позову, а тому причини пропуску строку є поважними.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, позаяк вказані причини пропуску строку визнані судом неповажними. Надано позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин його пропуску.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції аналогічну заяву про поновлення строку звернення до суду в якій додатково вказав, що перебував на стаціонарному лікуванні також і в період з 22.12.2020 року по 23.12.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року позовну заяву було повернуто позивачеві, на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки підстави для поновлення строку звернення до суду визнані неповажними.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду. До того ж, позивач мав можливість до 22 грудня 2020 року звернутись до суду з даним позовом. Також суд першої інстанції вказав, що, з наданих документів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду вбачається, що позивач не постійно, а періодично перебував на стаціонарному лікування. Для отримання правової допомоги щодо звернення до суду у позивача був наявний час впродовж шести місяців починаючи з 30.09.2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду про повернення позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник зазначає про поважність причин пропуску строку звернення до суду, що підтверджується відповідними копіями медичних документів.
На думку скаржника, такі обставини є істотними та перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, тому, відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ч.4 ст.17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, 30 вересня відповідного року – це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

За таких обставин, є правильним висновок суду першої інстанції, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом починається з 30 вересня 2020 року та закінчується 31 березня 2021 року.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 18 травня 2021 року, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Надаючи оцінку доводам апеляції щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів виходить з такого.

Враховуючи, що право звернення до суду з даним позовом у позивача виникло 30 вересня 2020 року, на думку колегії суддів, у нього було достатньо часу до 22 грудня 2020 року, тобто до того як він захворів звернутися за захистом своїх прав.
До того ж, колегія суддів звертає увагу, що позивач хворів один день до 23 грудня 2020 року.
Вдруге позивач хворів з 27 січня 2021 року по 24 лютого 2021 року, а потім аж з 23 березня 2021 року.
Водночас, скаржник не наводить поважних причин не звернення до суду з даним позовом у період з 24 лютого 2021 року по 23 березня 2021 року, тобто, коли він був працездатним.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши наведені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача було достатньо часу для реалізації свого права звернення до суду.

Досліджуючи довід скаржника про те, що обов`язок доведення ним поважності причин пропуску строку звернення до суду суперечить законодавчим приписам та є надмірним обмеженням доступу до суду, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 804/4217/18.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не навів причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б були об`єктивно непереборними, тобто, не залежали б від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Отже, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.2 ст.122 КАС України, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про його повернення.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, наявні підстави для відмови в задоволенні апеляції та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

          Повне судове рішення складено 05.08.2021 року.