ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4439/21 Справа № 204/6182/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 59 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» до ОСОБА_1 про витребування документів з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А : 

У вересні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування документів з незаконного володіння.
Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що з 02 вересня 2016 року по 06 лютого 2017 року в період перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «СФГ Гермес», Товариством було здійснено ряд документально непідтверджених операцій по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: «За договором договору купівлі–продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року», відповідно до акту приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес» від 30 березня 2017 року, договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року та документи, що підтверджують його виконання новому директору ТОВ «СФГ Гермес» ОСОБА_2 від колишнього директора ОСОБА_1 не передавалися, 27 серпня 2019 року ОСОБА_1 від ТОВ «СФГ Гермес» направлена вимога в якій позивач вимагав від відповідача повернення оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року та документів, що підтверджують його виконання. 
Враховуючи викладене, позивач просив витребувати з незаконного володіння та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 версеня 2016 року та документи, що підтверджують його виконання. 
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» задоволено частково, а саме, витребувано у ОСОБА_1 з незаконного володіння оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем доказів не укладення або передання ОСОБА_2 оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів від 01 вересня 2016 року не надано, а тому позивач вправі вимагати витребувати у ОСОБА_1 оригінал договору, а колишній директор не вправі утримувати такі документи у себе. В той же час, оскільки позивачем не вказаний перелік з індивідуально визначеними ознаками документів, що підтверджують виконання договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року, відносно яких позивачем заявлена вимога про витребування, то суд не знайшов правових підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом помилково було встановлено факт перебування оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів від 01 вересня 2016 року у відповідача, оскільки вказане не підтверджене жодним доказом. Крім того, апелянт вказує, що даний спір не підсудний Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, так як відповідач проживає в м. Києві.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вправі вимагати витребувати у ОСОБА_1 оригінал договору, а колишній директор не вправі утримувати такі документи у себе. При цьому, суд першої інстанції вказав, що оскільки позивачем не вказаний перелік з індивідуально визначеними ознаками документів, що підтверджують виконання договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року, відносно яких позивачем заявлена вимога про витребування, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, так як вони суперечать нормам матеріального та процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС», колегія суддів виходить з наступного.
Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до Наказу від 19 січня 2015 року ОСОБА_1 приступив до обов`язків директора ТОВ «СФГ Гермес». 
Станом на 20 січня 2015 року засновником ТОВ «СФГ Гермес» був ОСОБА_1 
31 січня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» у розмірі 94%. 
Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «СФГ Гермес» № 2-2017 від 06 лютого 2017 року вирішено звільнити з посади директора ТОВ «СФГ Гермес» ОСОБА_1 .. 
Згідно з Розпорядженням № 1 від 08 лютого 2017 року ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «СФГ Гермес» з 08 лютого 2017 року. 
30 березня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «СФГ Гермес» у розмірі 6%.
Встановлено, що 01 вересня 2016 року ТОВ «СФГ Гермес» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 на підставі якого ТОВ «СФГ Гермес» в період з 02 вересня 2016 року по 06 лютого 2017 року здійснило перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346,40 грн. з призначенням платежу: «Згідно договору договору купівлі–продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року».
30 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано Акт приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес», за яким колишній директор ОСОБА_1 передав директору ТОВ «СФГ Гермес» ОСОБА_2 документи, перелік яких наведено у Додатках 1-15 до цього акту.
Відповідно до Акту приймання-передачі первинної документації ТОВ «СФГ Гермес» договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року та документи, що підтверджують його виконання ТОВ «СФГ Гермес» не передавалися.
Протягом березня 2017 року було проведено вибіркову перевірку даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності ТОВ «СФГ Гермес», за результатами якої складено Довідку про проведення вибіркової аудиторської перевірки ТОВ «СФГ Гермес» від 30 березня 2017 року.
За результатами перевірки було виявлено наявність ряду документально непідтверджених операцій по перерахуванню грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на загальну суму 43 000 346 ,40 грн. з призначенням платежу: «За договором договору купівлі–продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року».
Операції по перерахуванню коштів на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з призначенням платежу: «За договором договору купівлі–продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01.09.2016 року» підтверджуються платіжними дорученнями на загальну суму 43 000 346,40 грн..
ТОВ «СФГ Гермес» зважаючи на не передання Договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року колишнім директором ОСОБА_1 та не взяття на облік підприємством цінні папери на загальну суму 43 000 346,40 грн, надіслано відповідачу вимогу № 23/08 від 23 серпня 2019 про надання договору купівлі-продажу цінних паперів від 01 вересня 2016 року та документів, що підтверджують його виконання.
В позовній заяві ТОВ «СФГ Гермес» просить витребувати з незаконного володіння та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» оригінал договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ 83/16-1 від 01 вересня 2016 року та документи, що підтверджують його виконання. 
Колегія суддів вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, з огляду на наступне.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
За змістом ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Принцип ефективності закріплений і у діючому ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосований судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору
статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. 
Зміст зобов`язань за статті 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02))
Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів.
Аналіз вказаних вище норм права та встановлених обставин справи дає висновок про те, що обраний позивачем спосіб захисту щодо витребування з незаконного володіння відповідача оригіналу договору купівлі-продажу цінних паперів та документів, що підтверджують його виконання, - не передбачений положеннями статті 16 ЦК України, тобто вказані позовні вимоги, як спосіб захисту, не є такими, що ґрунтуються на законі, а тому не є ефективним способом захисту права власника. 
Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС».
Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.
В зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2881,50 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року - скасувати.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» до ОСОБА_1 про витребування документів з незаконного володіння — відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СФГ ГЕРМЕС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2881,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко