29.09.21
22-ц/812/1410/21

Єдиний унікальний номер справи 478/1039/20 Головуючий по 1 інстанції Томашевський О.О.
Провадження 22-ц/812/1410/21           Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и
29 вересня 2021р.                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 
секретар судового засідання – Лівшенко О.С., 
за участю : позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Примакової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТУТІНА»
на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року 
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТУТІНА», третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора,

        в с т а н о в и л а :
В липні 2020 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТУТІНА» (далі – ТОВ «ВАТУТІНА» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 265282 належить земельна ділянка площею 4,8954 га, з кадастровим номером 4823683200:07:000:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах території Михайлівської  сільської ради Казанківського району Миколаївської області.
10 червня 2013 року між ним та Приватним підприємством «Агротех» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Цей договір укладено до 31 грудня 2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 04 вересня 2013 року.
29 жовтня 2019 року позивач направив лист - повідомлення до Приватного підприємства «Агротех» про те, що не бажає поновлювати дію договору і має намір самостійного обробляти орендовану земельну ділянку.
У листопаді 2019 року він отримав відповідь від Приватного підприємства «Агротех», про те, що на даний момент підприємство зазначену земельну ділянку не орендує та не обробляє, оскільки закінчився строк дії договору.
15 березня 2020 року позивачу стало відомо про наявність існуючого договору оренди землі, укладеного 29 квітня 2016 року між ним та ТОВ «ВАТУТІНА» строком на 10 років, державну реєстрацію якого проведено 04 травня 2016 року, номер запису про інше речове право 58551169.
Посилаючись на відсутність згоди на укладення договору оренди землі від 29 квітня 2016 року з ТОВ «ВАТУТІНА», та на підробку його підпису під зазначеним договором, просив визнати недійсним договір № б/н, укладений 29 квітня 2016 року між ним та ТОВ «ВАТУТІНА» про оренду земельної ділянки площею 4,8954 га (кадастровий номер 4823683200:07:000:0058) та скасувати рішення за № 29501056 від 04 травня 2016 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,8954 га (кадастровий номер 4823683200:07:000:0058), яке прийнято на підставі договору № б/н, укладеного 29 квітня 2016 року між ним та ТОВ «ВАТУТІНА». 
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року позов задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію договору № б/н від 29 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА», оренди земельної ділянки площею 4,8954 га, кадастровий номер 4823683200:07:000:0058, який зареєстрований державним реєстратором – приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. 04 травня 2016 року, номер запису про інше речове право: 14404936, індексний номер рішення: 29501056, припинивши за ТОВ «ВАТУТІНА» право оренди даної земельної ділянки.
У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди землі – відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «ВАТУТІНА» на користь ОСОБА_1 840 грн. судового збору, 392,55 грн. витрат пов`язаних з проведенням експертизи. 
У задоволенні вимог про стягнення з ТОВ «ВАТУТІНА» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «ВАТУТІНА», посилаючись на неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, неправильну оцінку доказів наявних у матеріалах справи, просило рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу ТОВ «ВАТУТІНА» залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Крім цього, просив стягнути з ТОВ «ВАТУТІНА» на його користь 4200 грн. витрат на правову допомогу пов`язаних з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,8954 га, з кадастровим номером 4823683200:07:000:0058, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Казанківського району, Миколаївської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 265282 виданого відділом Держкомзему у Казанківському районі Миколаївської області 09 листопада 2011 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 2011 року № 199, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8773428 від 01 вересня 2013 року.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 58551169 від 04 травня 2016 року, вбачається укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» договору оренди землі № б/н від 29 квітня 2016 року, площею 4,8954 га, строком на 10 років.
Згідно з дослідженої судом копії договору оренди землі від 29 квітня 2016 року, власник земельної ділянки площею 4,8954 га, з кадастровим номером 4823683200:07:000:0058, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Казанківського району, Миколаївської області ОСОБА_1 передав її в оренду ТОВ «ВАТУТІНА» строком на 10 років.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 04 травня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора – приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. № 29501056, проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право 14404936, яке виникло на підставі договору оренди землі від 29 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА».
Як видно з матеріалів справи, ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. А також цією ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. та ТОВ «ВАТУТІНА» оригінал договору № б/н від 29 квітня 2016 року про оренду земельної ділянки загальною площею 4,8954 га, кадастровий номер 4823683200:07:000:0058, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29501056 від 04 травня 2016 року.
Відповідно до листа від 28 липня 2020 року вих. № 115/01-30, який надійшов на адресу суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С., вона як нотаріус договір оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» не посвідчувала, після проведення реєстраційних дій оригінал договору було повернуто заявнику. У зв`язку із цим оригінал договору надати не може, оскільки відповідно до чинного законодавства України, документи подані для проведення реєстраційних дій не підлягають зберіганню у справах нотаріуса.
Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року у зв`язку із заявленим позивачем клопотанням про призначення у справі судово – почеркознавчої експертизи, повторно витребувано у ТОВ «ВАТУТІНА» оригінал договору № б/н від 29 квітня 2016 року про оренду земельної ділянки загальною площею 4,8954 га, кадастровий номер 4823683200:07:000:0058, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 29501056 від 04 травня 2016 року.
На виконання цієї ухвали, представником відповідача було надано суду лист від 15 вересня 2020 року, яким повідомлено, що оригінал договору оренди землі втрачено. Будь-яких доказів втрати оригіналу договору суду надано не було.
Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року у справі призначено судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського НДІСЕ. Для проведення експертизи знову витребувано у відповідача оригінал досліджуваного документу. Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від експертизи.
Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року провадження у справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта, призначено підготовче судове засідання. 
Ухвалою суду від 11 січня 2021 року клопотання судового експерта задоволено частково, для проведення експертизи в черговий раз витребувано у відповідача оригінал досліджуваного документу, який зобов`язано направити до експертної установи та надано судовому експерту документи, які потрібно використовувати під час порівняльного дослідження. Роз`яснено сторонам наслідки ухилення від експертизи. 
22 квітня 2021 року від експертної установи на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку № 20-1286 від 14 квітня 2021 року, у зв`язку з ненаданням ТОВ «ВАТУТІНА» до експертної установи оригіналу досліджуваного документу.
Так, за змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). 
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він не підписував та не укладав з ТОВ «ВАТУТІНА» договір оренди від 29 квітня 2016 року щодо оренди земельної ділянки, з кадастровим номером 4823683200:07:000:0058.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
У відповідності до положень ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Встановивши, що ОСОБА_1 заперечував факт підписання договору оренди земельної ділянки від 29 квітня 2016 року щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823683200:07:000:0058 , врахувавши ухилення відповідача від надання на вимогу суду оригіналу спірного договору, а також відсутність оригіналу цього договору у реєстратора права оренди, що унеможливлює проведення судово - почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не спростував доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання спірного договору земельної ділянки, а також не надав належних та допустимих доказів на підтвердження сплати орендної плати позивачу за користування зазначеною земельною ділянкою.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 
2019 року у справі № 193/344/17 (провадження № 61-37522св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 500/1559/15-ц (провадження № 61-2411св19).
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення 
до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить 
як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
Отже, в оцінці застосування положень ст. ст. 203, 205, 215, 229-233, 627, 638  ЦК  України та ст. ст. 14, 15, 18 Закону України «Про оренду землі» за подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним.
У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19)).
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від  11  вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у  справі № 569/17272/15-ц.
З огляду на викладене позовна вимога про визнання договору оренди землі від 29 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» недійсним є неналежним способом захисту порушеного права, а тому позов підлягає залишенню без задоволення.
Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.
Позивачем також заявлена вимога про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, яке прийнято на підставі договору № б/н, укладеного 29 квітня 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між ОСОБА_1 та ТОВ «ВАТУТІНА» спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки орендодавцем ОСОБА_1 договір оренди не підписувався, тому він є неукладеним, а державна реєстрація такого правочину порушує права власника майна на користування та розпорядження своєю власністю.
Вказана вимога свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, тому ця позовна вимога правильно заявлена в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,  об`єкт  за   договором  оренди  землі  вважається  переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації оренди, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Установлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04 травня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора – приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. № 29501056, проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право 14404936, яке виникло на підставі договору оренди землі від 29 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Ватутіна».   
Реєстрація права оренди ТОВ «ВАТУТІНА» на земельну ділянку відбулася на підставі угоди, яка фактично не була підписана власником цієї земельної ділянки та орендодавцем – ОСОБА_1 (правочин є неукладеним).
Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що  власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи викладене слід дійти висновку, що реєстрація за неукладеним між сторонами договором оренди, порушує права та законні інтереси позивача   ОСОБА_1 на користування та розпорядження своєю власністю (земельною ділянкою), що суперечить вимогам статті 317 ЦК України, а тому таке право підлягає відновленню шляхом скасування державної реєстрації права оренди. 
За такого, судом першої інстанції вірно прийнято рішення про задоволення позову в частині вимоги про скасування державної реєстрації права оренди.
Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.
Згідно з ч. 13 ЦПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки у даній справі апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, то підстав перерозподіляти судові витрат не має.  
У своєму відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  просив стягнути з ТОВ «ВАТУТІНА» на його користь 4200 грн. витрат на правову допомогу пов`язаних з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу. На підтвердження цих витрат надав договір № 13072101 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 13 липня 2021 року, укладений між ним та ТОВ «Дніпровський центр правового захисту», рахунок – фактуру на оплату наданих послуг № 13072101 від 13 липня 2021 року, який виписано ТОВ «Дніпровський центр правового захисту», акт приймання – передачі наданих послуг № 13072101 від 13 липня 2021 року, де виконавцем зазначено ТОВ «Дніпровський центр правового захисту», платіжне доручення № 96795232 від 13 липня 2021 року в якому отримувачем коштів вказано ТОВ «Дніпровський центр правового захисту».
Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як видно з договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 13 липня 2021 року, ТОВ «Дніпровський центр правового захисту» здійснює свою діяльність у сфері права, консультування питань комерційної діяльності й керування, діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування питань оподаткування не має статусу ні адвокатського бюро, ні адвокатського об`єднання як того вимагають положення п.4 ч.1 ст. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». А тому понесені ОСОБА_1 4200 грн. витрат на правову допомогу пов`язаних з підготовкою відзиву на апеляційну скаргу стягненню з відповідача не підлягають.  
Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАТУТІНА» залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 29 вересня 2021р.

Головуючий:                                        Судді: