РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 571/1149/20
Провадження № 22-ц/4815/705/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року у складі судді Комзюк А. Ф., ухвалене в смт. Рокитне Рівненської області, повний текст рішення складено 02 березня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 61758,94 гривень. В обґрунтування позовних вимог  зазначав, що до 16 вересня 2019 року громадянин ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку механізованого батальйону, і за ним був закріплений військовий автомобіль ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 . 09 січня 2017 року о 15.30 по АДРЕСА_1 військовослужбовець військової частини-польова пошта НОМЕР_3 М.Субота, керуючи військовим автомобілем ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 під час руху заднім ходом на закритій території автогаражу, не переконався що це буде безпечно, не звернувся до інших осіб за допомогою, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , що був припаркований позаду, через що автомобіль «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №53 від 04 травня 2017 року складеного експертом О.Бондаренко вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 становить 71330,53 гривень. 26 січня 2017 року постановою Попаснянського районного суду Луганської області у справі №423/96/17 водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у сумі 340 гривень. 31 серпня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) за платіжним дорученням №123661 здійснило регламентну виплату (страхове відшкодування) власнику автомобіля «Субару Форестер», державний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_4 в сумі 61758,94 гривень. 05 грудня 2019 року рішенням господарського суду Львівської області позов МТСБУ до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентною виплатою в сумі 61758,94 гривень, задоволено в повному обсязі також стягнуто 1921,00 гривень судового збору. В апеляційному порядку рішення господарського суду Львівської області не оскаржувалось у зв`язку із відсутністю надходження з вищого довольчого органу грошових коштів на оплату судового збору. Рішення господарського суду Львівської області у справі №914/1723/19 виконано в повному обсязі. У зв`язку із виконанням зазначеного судового рішення відповідачем завдано військовій частині НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі виплаченого відшкодування в сумі 61758,94 гривень. Відшкодувати заподіяну державі шкоду у добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється. Посилаючись на статті 22, 1166, 1191,1212 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної державі майнової шкоди в порядку регресу в сумі 61758 гривень 94 копійки, всі судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду у розмірі 7 123 гривні 23 копійки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Компенсовано військовій частині НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 241 гривня 73 копійки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, звернутися із зворотною вимогою (регресом) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування та обов`язком винної особи відшкодувати завдану нею шкоду майну фізичної та юридичної особи, та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, пошкодження автомобіля «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_4 , належного ОСОБА_4 , відбулося з вини відповідача ОСОБА_1 , яка встановлена судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення. Часткове задоволення позову зумовлене вимогами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яка передбачає, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що до 16 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку механізованого батальйону. За відповідачем був закріплений військовий автомобіль ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 . 09 січня 2017 року о 15.30 по АДРЕСА_1 військовослужбовець військової частини-польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_1 , керуючи військовим автомобілем ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 скоїв наїзд на автомобіль «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що був припаркований позаду, через що останній отримав механічні пошкодження. Додає, що оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_4 ,  ОСОБА_4 застрахована за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на випадок страхового випадку заподіяння матеріальної шкоди майну в розмірі 50000,00 тисяч гривень, Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило регламентну виплату (страхове відшкодування) власнику автомобіля в сумі 61758,94 грн. Ці кошти, а також судові витрати в сумі 1921,00 грн. рішенням Господарського суду Львівської області від 05 грудня 2019 року стягнуто з військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу на користь МТСБУ, і це рішення військовою частиною виконано в повному обсязі. Зазначає, що у зв`язку із виконанням цього судового рішення відповідачем завдано військовій частині НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі виплаченого відшкодування в сумі 61758,94 гривень, однак у добровільному порядку ОСОБА_1 відмовляється її відшкодувати. Покликаючись на обов`язок винної особи, передбачений ст. 1166 ЦК України, відшкодувати завдану нею шкоду в повному обсязі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Кобзяк Анна Павлівна вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити,  а оскаржуване рішення залишити без змін. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16 листопада 2016 року №275 солдат ОСОБА_1 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку 3 механізовного батальйону, який прибув із військової частини-польова пошта НОМЕР_5 село Старичі Яворівського району Львівської області, з 16 листопада 2016 року зарахований до списку особового складу частини та на всі види забезпечення (а.с.5).

Відповідно до довідки №4778 від 28.08.2019, у відповідності до спільної директиви Міністерства оборони України та Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року Д-322/1/15дск та наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_3 від 29.06.2017 року №2014дск, військова частина-польова пошта НОМЕР_3 перейшла на умовне найменування – «військова частина НОМЕР_1 » (а.с.14).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 16.09.2019 встановлено, що солдата ОСОБА_1 , водія-електрика відділення зв`язку взводу зв`язку 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 року №134-РС у запас за підпунктом «а» ( у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Рокитнівського РВК Рівненської області. З 16 вересня 2019 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.12).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 від 19 листопада 2020 року №12/453 м.Львів, солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_6 Державної прикордонної служби України з 08 липня 2020 по теперішній час (а.с.59). 

Встановлено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_1 допустив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 26 січня 2017 року по справі №423/96/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Цією постановою встановлено, що ОСОБА_1 порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортного засобу «Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_4 , належного ОСОБА_4 , ійого дії кваліфіковані за ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 07.02.2017 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

31 серпня 2017 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) за платіжним дорученням №123661 здійснило регламентну виплату (страхове відшкодування) власнику автомобіля ««Subaru Forester», реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний ОСОБА_4 , в сумі 6 758,94 гривень.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05 грудня 2019 року по справі №914/1723/19 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 61758,94 грн. завданої шкоди в порядку регресу та 1921,00 грн. судового збору (а.с. 7-10).

На виконання цього рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату відшкодування шкоди на користь МТСБУ у розмірі 61758,94 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2 від 15 квітня 2020 року (а.с. 11).

Звертаючись до суду з цим позовом, військова частина НОМЕР_1 зазначала, що оскількирішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1723/19 виконано нею в повному обсязі, то вона має право на відшкодування сплаченої суми від винної особи в порядку регресу.

Із зазначених вище судових рішень, які набрали законної сили, вбачається, що на час вчинення ДТП ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу. Власником автомобіля військовий автомобіль ГАЗ-66 державний номер НОМЕР_2 , який був учасником ДТП та знаходився під керуванням відповідача, є військова частина НОМЕР_1 .

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Спір між сторонами цієї справи виник з приводу проходження відповідачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , під час якої ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, яка сталася 09 січня 2017 року. 

Оскільки ДТП сталася з вини відповідача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а матеріальна шкода була відшкодована потерпілим особам за рахунок військової частини НОМЕР_1 , остання звернулася до суду із цим позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 як з винної особи заподіяну шкоду у порядку регресу.

Відповідач на час ДТП проходив військову службу та скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків. Відносини між ним та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно ч. 1, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Таким чином, відповідач, будучи військовослужбовцем, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка здійснила відшкодування шкоди внаслідок вчинення ним ДТП у період несення служби та виконання функцій військовослужбовця.

Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців (станом на час виникнення спірних правовідносин) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності - у пунктах 13-15 Положення.
У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення зі служби.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 15 березня 2021 року, у справі за аналогічних правовідносин № 379/756/19, провадження №61-429св20, у якій колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, окрім іншого, враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого переконання, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та вирішив спір з порушенням правил юрисдикції, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. 

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 377, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу – закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Хилевич С. В.

                                                                       Шимків С. С.