ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6591/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії -
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з підстав, викладених в листі від 05.03.2020 №2600-0314-8/29747;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 12 лютого 2020 року з урахуванням пільгового стажу роботи за Списком №1 за періоди: з 13.05.1987 по 30.09.1987; з 30.09.1987 по 18.11.1987; з 31.03.1988 по 30.04.1988; з 16.08.1988 по 21.11.1988; з 20.02.1991 по 06.10.1996; з 16.10.1996 по 21.03.2000; з 14.01.2008 - 12.08.2009; з 08.04.2013 - 07.11.2017; з 08.11.2017 по 02.12.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з підстав, викладених в листі від 05.03.2020№2600-0314-8/29747;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що робота на зазначеній у позовних вимогах посаді підтверджується даними трудової книжки, а проведення атестації робочих місць - наказами. Крім того, суд зазначив, що надання уточнюючої довідки підприємства в даному випадку не обов`язкова.
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що питання призначення пенсії належить до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України і за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення відповідного питання, останнє не може бути розглянуто судом по суті.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої ігнстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, подало апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що правові підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  відсутні, оскільки позивач не надав уточнюючі довідки, які підтверджують наявність у нього пільгового стажу роботи. Крім того зазначає, що законних підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві судового збору на користь позивача немає, оскільки кошти Пенсійного фонду України не можуть бути використані на інші цілі крім виплати пенсій і допомог.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  розглянути справу в порядку письмового провадження.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 22.01.2020 та 12.02.2020 звернувся до відповідача із заявами про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 на підставі  ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: як працівник, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2020 № 2600-0302-8/7232 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що довідки, надані позивачем для підтвердження пільгового стажу від 24.12.2019 №1304а, №1304, від 23.12.2019 №05-02 4880, від 28.06.2019 №13/8/2-3, що видані підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території не можуть бути враховані під час розгляду заяви про призначення пенсії і повертаються без виконання.
У відповідь на заяву позивача від 12.02.2020 листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 05.03.2020 №2600-0314-8/29747 відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком №1 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового (10 років) та страхового (22 роки 6 місяців) стажу.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав, які зазначені у вказаному листі, позивач звернувся з позовом до суду.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст.  114  та п. 2  Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також ряду підзаконних актів, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на підтвердження належними і допустимими доказами наявності у позивача пільгового стажу, однак про передчасність позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно  ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальник безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII  (далі - Закон № 1788-XII, тут і надалі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до  ст. 7 Закону № 1788-XII  звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з Пунктом «а»  ст. 13 Закону № 1788-XII  у редакції, чинній станом на час звернення позивача із заявою щодо призначення пенсії, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ч. 1  ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм  статті 28 цього Закону.
За правилами п. п. 1, 2 ч. 2  ст. 114 вказаного Закону  на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
- працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Статтею 62 Закону № 1788-XII  передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637  (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно абзаців 1-2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Системний аналіз наведених положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020 року у справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року у справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17.
Разом з тим, як вбачається зі змісту копії трудової книжки ОСОБА_1 у ній наявні всі необхідні записи щодо роботи у період з 13.05.1987 по 30.09.1987 - учнем горного працівника поверхні; з 30.09.1987 по 18.11.1987 - горноробочий 3-го розряду підземним, з повним робочим днем; з 31.03.1988 по 30.04.1988 - горнорабочий підземний 3-го розряду з повним робочим днем в шахті на час проходження виробничої практики; з 16.08.1988 по 21.11.1988 року - гірник підземним 3-го розряду з повним робочим днем під землею; з 02.12.1988 по 28.11.1990 - проходив службу в армії; з 20.02.1991 по 06.10.1996 - горний мастер підземний з повним робочим днем в шахті (шахтоуправління «Зуєвське»); з 16.10.1996 по 21.03.2000 - гірник підземний 3-го розряду з повним робочим днем в шахті; горний майстер підземної ділянки шахтного транспорту з повним робочим днем в шахті (шахта «Жданівська»); 14.01.2008 - 12.08.2009 - машиніст підземних установок 3-го розряду з повним робочим днем в шахті (шахта «Жданівська»); 08.04.2013 - 07.11.2017 - гірник підземний з повним робочим днем (шахтоуправління «Донбас»).
Відповідно до Довідки №1304 від 24.12.2019 в період з 08.11.2017 року по 02.12.2019 позивач працював на посаді: гірник підземний з повним робочим днем (шахтоуправління «Донбас»).
З копії трудової книжки вбачається, що записи стосовно спірного періоду відповідають вимогам щодо найменування професії, що значиться у Списках №1, будь-яких виправлень чи неточностей трудова книжка не містить, тому за наявності вказаних відомостей, суд вважає, що немає необхідності у довідці про уточнюючий характер роботи відповідно до п.20  постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.
Підтвердженням (доказом) того, що позивач у спірні періоди працював повний робочий день на підземних роботах є записи в його трудовій книжці.
Щодо врахування наданих позивачем довідок для підтвердження пільгового стажу від 24.12.2019 №1304а, №1304, від 23.12.2019 №05-02 4880, від 28.06.2019 №13/8/2-3, що видані підприємствами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території, суд зазначає, що положенням частини третьої  статті 44 Закону № 1058-ІV  передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, непроведення такої перевірки підприємства, яким видано довідки, не може бути підставою для відмови особі в зарахуванні відповідного стажу.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підтвердження спеціального трудового стажу має проводитись тоді, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, встановлені для окремих категорій працівників, в свою чергу трудова книжка позивача містить такі відомості, зокрема період роботи, назву професії та місце праці.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Стосовно ж доводів відповідача щодо відсутності законних підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві судового збору на користь позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 1  ст. 143 КАС України  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1  ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо неправомірного стягнення судового збору, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Стосовно апеляційної скарги позивача суд зазначає наступне.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Колегія суддів зауважує, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).
Колегією суддів також враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так суд першої інстанції достеменно встановив, що у позивача наявний пільговий стаж та зобов`язав пенсійний орган розглянути подану у листопаді 2018 року позивачем заяву з урахуванням такого висновку.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при виконанні судового рішення не матиме можливості відхилитися від його висновків в частині наявності у позивача пільгового стажу.
За цих обставин, доводи апелянта щодо того, що обраний спосіб захисту порушеного права є недостатньо ефективним, суперечать встановленим колегією суддів обставинам справи та відхиляються колегією суддів за необгрунтованістю.
В той же час, як свідчать доводи апеляційної скарги, апелянт ототожнює поняття права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та, власне, реалізації цього права.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення судом першої інстанції наявності у апелянта певного права передує дотриманню як позивачем, так і відповідачем формальних процедур вже при його реалізації у вигляді перевірки повноти поданих документів, дати призначення пенсії, відсутності інших перешкод для прийняття позитивного рішення за виключенням достатності пільгового стажу у позивача.
Фактично, судом першої інстанції була усунута перешкода у реалізації права на призначення пенсії позивача у вигляді невизнання відповідачем пільгового стажу, та скеровано подальші дії відповідача на його визнання.
Подальша ж реалізація цього права, так само як і наявність інших перешкод для такої реалізації, не була предметом перевірки в межах даного спору.
Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції правильно враховано умову, встановлену ч. 4  ст. 245 КАС України, у вигляді необхідності для зобов`язання відповідача прийняти на користь позивача конкретне рішення перевірити виконання всіх умов, визначених законом, а не тільки встановлення факту наявності у позивача відповідного стажу.
Окрему увагу колегія суддів звертає на положення ч. 1  ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від        09.07.2003        р. №        1058-IV, відповідно до яких пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
За цих обставин, тривалість розгляду даної судової справи, а також виконання судового рішення у спосіб, обраний судом першої інстанції, чи спосіб, запропонований позивачем, на дату, з якої у позивача виникло право на отримання пенсії, впливу не матиме.
Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують позицію суду першої інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права в частині часткового задоволення позовних вимог. 
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційних скарг висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  статті 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5    статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                             І.О.Лічевецький

суддя                                                                                 В.П.Мельничук

суддя                                                                                 О.М.Оксененко