ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
 
іменем України

09 вересня 2021 року
м. Харків

справа № 638/5637/18
провадження № 22-ц/818/157/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретарів – Огар І.В., Гришиної А.О.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року в складі судді Штих Т.В.,
у с т а н о в и в:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи – підприємця (далі – ФОП) ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки.
Позов мотивовано тим, що 12 вересня 2017 року між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір поставки промислового обладнання № 342, відповідно до умов якого відповідач, як постачальник, зобов`язався передати йому промислову продукцію на загальну суму 547050 грн, а саме: Asic Bitmain Antminer D3 15 GH/s X11 (Antminer D3: Алгоритм Х11, потужність майнінгу (хешрейт): 15GH/s, споживча потужність: 1200 Вт, мережеве підключення: Ethernet, розміри (без пакування): 200 х 130 х 190 мм, вага (без пакування): 5,5 кг, робоча температура: 0 С до 30 С, рік випуску: 2017) в кількості 5 одиниць загальною вартістю 547050,00 грн у строк не більше 50 календарних днів з моменту перерахування оплати.
Позивач вказав, що він виконав умови договору та оплатив вартість товару в день укладення договору. 
Пунктом 3.1. Договору передбачено, що строк поставки становить не більше 50 календарних днів з моменту перерахування оплати, тобто, кінцевий строк поставки товару - 01 листопада 2017 року.
Станом на 26 квітня 2018 року ФОП ОСОБА_2 умови Договору не виконав.
Згідно з пунктом 4.4. Договору у разі порушення строку поставки партії товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 1% від вартості партії Товару, що не був поставлений у встановлений строк (в т. ч. в неповній комплектності), за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.
Вважає, що оскільки відповідач порушив строк поставки на 177 календарних дні, він має сплати пеню в розмірі 1% від вартості товару за кожен день прострочення, розмір якої становить 968 278,50 грн (177 днів * 5470,50 грн = 968 278,50 грн.)
Враховуючи тривалість прострочення строків поставки, зазначене промислове обладнання втратило для нього актуальність, ОСОБА_1 просив тягнути з ФОП ОСОБА_2 547 050,00 грн суми, яка сплачена за непоставлений товар (вартість непоставленого товару) та 968 278,50 грн пені.
27 листопада 2020 року ФОП ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відзив мотивовано тим, що він належним чином виконав умови договору поставки, товар перебуває у встановленій кількості, у належному стані і місці з 3 січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , про що неодноразово в телефонному режимі ОСОБА_1 був проінформований. У встановлений договором строк ОСОБА_1 товар не прийняв, про причини відмови від прийнятті товару не повідомив. Зазначає, що позивачем не надано доказів направлення йому вимоги про повернення оплати за договором. Оскільки ОСОБА_1 не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», він має сплачувати судовий збір на загальних підставах.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_2  належним чином виконав умови спірного договору, не допустив прострочення зобов`язання, а тому підстави для стягнення з відповідача вартості товару та пені відсутні.
02 грудня 2019 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач тривалий час не виконував умови договору, що є підставою для застосування до нього санкцій, передбачених договором, а саме - стягнення пені. Окрім повідомлення від 06 лютого 2018 року, ФОП ОСОБА_2 не надано доказів наявності в нього товару на зберіганні з 03 січня 2018 року: видаткових накладних (накладних), інформації щодо маркування Товару та його упаковки, сертифікатів якості на товар тощо. Також зазначав, що на протязі впродовж розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на передачу товару або повернення грошових коштів, тобто виконання своїх обов`язків за договором поставки.
ФОП ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Матеріали справи свідчать, що 12 вересня 2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поставки промислового обладнання № 342, відповідно до умов якого відповідач, як постачальник, зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець – прийняти та оплатити промислову продукцію Asic Bitmain Antminer D3 15 GH/s X11 (Antminer D3: Алгоритм Х11, потужність майнінгу (хешрейт): 15GH/s, споживча потужність: 1200 Вт, мережеве підключення: Ethernet, розміри (без пакування): 200 х 130 х 190 мм, вага (без пакування): 5,5 кг, робоча температура: 0 С до 30 С, рік випуску: 2017) в кількості 5 одиниць, вартістю 109410,00 грн за одну одиницю (а. с. 4-7).
Пунктом 2.1. Договору встановлено, що загальна сума Договору складає 547 050,00 грн.
Згідно з пунктом 2.2. Договору оплата Товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом повної оплати визначеної пунктом 2.1. договору на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку від Постачальника.
Відповідно до  пункту 3.1. Договору, строк поставки: не більше 50 календарних днів з моменту перерахування оплати у розмірі визначеному в пункті 2.1. Договору.
За пунктом 3.3 вказаного Договору прийомка товару по кількості та якості та комплектності виконується покупцем у строк не більше ніж протягом п`яти днів з моменту доставки.
Згідно з пунктом 4.4. Договору у разі порушення строку поставки партії Товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 1% від вартості партії Товару, що не був поставлений у встановлений строк (в т. ч. в неповній комплектності) за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення.
Відповідно до п. 8.1 умов Договору Договір діє до 31 грудня 2017 року, але в будь- якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
12 вересня 2017 року ФОП ОСОБА_2 виставлено рахунок № У 342 на суму 547 050,00 грн (а. с. 8). 
Згідно з платіжним дорученням № 1 від 12 вересня 2017 року на виконання умов Договору ОСОБА_1 відповідачу перераховано 547 050,00 грн, призначення платежу «оплата за товар електронне устаткування Asic Bitmain Antminer D3 15 GH/s X11 згідно рахунку № У 342 від 12 вересня 2017 року (а. с. 9).
06 лютого 2018 року ФОП ОСОБА_2 направлено повідомлення ОСОБА_1 про необхідність отримання товару, який перебуває у нього на зберіганні з 03 січня 2018 року. Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 28 лютого 2018 року (а.с. 42 -44).
24 квітня 2018 року позивачем направлено ФОП ОСОБА_2 вимогу про повернення оплати за Договором поставки промислового обладнання № 342 від 12 вересня 2017 року (а. с. 71-77).
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до приписів статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За частиною першою статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 611, 612 Цивільного кодексу України).
Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
При цьому, припис частини другої статті 693 ЦК України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку непоставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує -є виключно її волевиявленням.
Позивач сплатив відповідачу попередню оплату за Договором поставки у повному обсязі, що не заперечується відповідачем. Отже, у відповідача виник обов`язок поставити обладнання, передбачене Договором. ФОП ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань, не поставив товар в обумовлений сторонами строк, що передбачений Договором поставки № 342 від 12 вересня 2017 року, а саме до 01 листопада 2017 року та не передав товар позивачу, тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не допустив порушення зобов`язання є помилковим.
Щодо вимог про стягнення пені, передбаченої пунктом 4.4. Договору, то судова колегія виходить з такого.
Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 ЦК України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.
Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25 червня 2018 року у справі № 912/2483/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 904/3565/18, від 29 травня 2018 року у справі № 910/23003/16, від 19 вересня 2019 року № 904/5770/18.
За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Оскільки пеня, нарахована відповідно до п. 4.1 умов Договору значно перевищує розмір вартості товару, то судова колегія вважає, що наявні підстави, передбачені частиною третьою статті 551 ЦК України, для зменшення її розміру до 300000 грн, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та відповідатиме принципам пропорційності, розумності та справедливості, а також інтересам сторін.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення вартості товару у розмірі 547050,00 грн, а також 300000 грн пені.
Доводи ФОП ОСОБА_2 , щодо належного виконання умов договору є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів поставки товару до 01 листопада 2017 року не надано. 
Повідомлення ФОП ОСОБА_2 від 06 лютого 2018 року не свідчить по належне виконання договірних зобов`язань, оскільки з його тексту вбачається, що відповідний товар перебуває на складі з 03 січня 2018 року, тобто, поставка здійснена після спливу строку, передбаченого умовами Договору.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, документально підтверджуються в розмірі 13 215 грн. (а. с. 139).
Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, позовні вимоги підлягають задоволенню на 55,90%, то з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі за подачу апеляційної скарги в розмірі 7387,02 грн.
Крім того, при зверненні до суду ОСОБА_1 судовий збір сплачено не було, у зв`язку з чим рішенням суду першої інстанції з позивача стягнуто в дохід держави 8810 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, розмір судового збору, що підлягає стягненню на користь держави з ОСОБА_1 , становить 3885,3 грн, тобто, пропорційно незадоволеним позовним вимог.
Оскільки фактично судові витрати за подачу позову ОСОБА_1 понесено не було, розмір судового збору, що підлягав стягненню в порядку статті 141 ЦПК України на його користь з відповідача, має бути стягнуто на користь держави, а саме - 4924,68 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29 квітня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) суму оплати за договором поставки від 12 вересня 2017 року у розмірі 547 050 (п`ятсот сорок сім тисяч п`ятдесят) грн та 300 000 (триста тисяч) грн пені.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місцезнаходження:  АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь  ОСОБА_1 (паспорт  НОМЕР_2 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29 квітня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_3 ) у розмірі 7387,02 грн (сім тисяч триста вісімдесят сім гривень 02 коп.) на користь держави 4924,68 грн (чотири тисячі дев`ятсот двадцять чотири грн 68 коп.) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 29 квітня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави 3885,32 грн (три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять грн 32 коп.) судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.
Головуючий                                                                  А.В. Котелевець
Судді                                                                         І.В. Бурлака
                                                                               О.М. Хорошевський