Справа № 461/2012/21                                Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 33/811/735/21                        Доповідач: Белена А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді – Белени А.В.
за участю представника – адвокат Свищо С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Петрика І.Я. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

постановою Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ДСА України судовий збір в розмірі 454,00 грн.
ОСОБА_1  визнається винним у тому, що він в січні 2021 року виїжджав з України (виїзд - 18.01.2021 пункт пропуску Бориспіль-D; в`їзд - 30.01.2021 пункт пропуску Бориспіль-D; закордонний паспорт серії НОМЕР_2 ), при цьому в порушення положень статті 28 Закону України "Про державну таємницю", вимог пунктів 116, 690, 696 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого Постановою KM України від 18 грудня 2013 року № 939 (далі – Порядок), ним не вжиті заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці та не дотримано взятого на себе письмового зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці. Зокрема, ОСОБА_1 письмово не повідомив про вказаний виїзд за кордон посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці та РСО за місцем зберігання облікової картки про надання йому такого допуску та доступу до державної таємниці.
Вищезазначене порушення призвело до порушень вимог пункту 696 Порядку (інструктаж щодо забезпечення режиму секретності під час перебування за кордоном з ОСОБА_1 працівником РСО не проведено), пункту 697 Порядку (відомості про його виїзд не зареєстровані в журналі обліку виїздів за кордон працівників установи, яким надано допуск до державної таємниці) та пункту 698 Порядку (після повернення ОСОБА_1 з іноземної країни, працівником РСО з ним не проведено співбесіди із метою з`ясування наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови для витоку секретної інформації під час перебування за кордоном, фактів необґрунтованої заінтересованості з боку іноземців секретною інформацією).
На дану постанову подав апеляційну скаргу представника особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Петрика І.Я., який просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 23.04.2021 та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 с. 212-2 КУпАП у зв212-2 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
В обґрунтування покликається на те, що ОСОБА_1 не вважає себе винним, та зазначає, що останній з об`єктивних підстав не мав можливості повідомити посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці та РСО про виїзд за кордон, а саме у зв`язку із хворобою, що підтверджується листком непрацездатності серії АЛБ № 676136.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушень, тому що перелічені норми Порядку містять вказівку на спеціальних суб`єктів. а саме: суб`єктом правопорушення пункту 696 – є начальник РСО, пункту 697 – РСО, пункту 698 – начальник РСО.
Апелянт зазначає, що строк для накладення адміністративного стягнення слід рахувати з дати вчинення адміністративного правопорушення, тобто з дати неповідомлення про виїзд за кордон, а саме – 18.01.2021 року, а не з дати складення протоколу про адміністративне правопорушення (10.03.2021).
Відтак, апелянт вважає, що з часу вчинення правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КУПАП, до моменту розгляду справи судом першої інстанції, минуло більше трьох місяців, тобто сплив строк накладення стягнення передбачений ч. 2 ст. 38 КУПАП.
Наголошує, що суд першої інстанції не розглянув клопотання захисту про закриття провадження у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, поданого під час судового засідання 23.04.2021, а кінцеве рішення прийняв в усній формі без виходу до нарадчої кімнати.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про місце і час розгляду апеляційної скарги, клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.
Заслухавши доповідача, думку представника – адвоката Свищо С.М., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обставинам, зазначеним в протоколі про адміністративне правопорушення, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суддя районного суду дав об`єктивну та належну оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст. 212-2 КпАП, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
Так, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення №62/26/1848 від 10.03.2021 вбачається, що 12.02.2021 на адресу відділу охорони державної таємниці Управління СБ України у Львівській області надійшли матеріали щодо порушення положень статті 28 Закону України "Про державну таємницю" (далі — Закон) та вимог пунктів 116, 690, 696 "Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженого Постановою КМ України від 18 грудня 2013 року № 939, які вчиненні директором департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 .
Встановлено, що ОСОБА_3 в січні 2021 року виїжджав з України (виїзд — 18.01.2021 пункт пропуску Бориспіль-D; в`їзд — 30.01.2021 пункт пропуску Бориспіль-D; закордонний паспорт серії НОМЕР_2 ), при цьому в порушення положень статті 28 Закону, вимог пунктів 116, 690, 696 Порядку, ним не вжиті заходи щодо забезпечення охорони державної таємниці та не дотримано взятого на себе письмового зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці. Зокрема, ОСОБА_3 письмово не повідомив про вказаний виїзд за кордон посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці та РСО за місцем зберігання облікової картки про надання йому такого допуску та доступу до державної таємниці. 
Крім цього, вищезазначене порушення призвело до порушень вимог пункту 696 Порядку (інструктаж щодо забезпечення режиму секретності під час перебування за кордоном з ОСОБА_4 працівником РСО не проведено), пункту 697 Порядку (відомості про його виїзд не зареєстровані в журналі обліку виїздів за кордон працівників установи, яким надано допуск до державної таємниці) та пункту 698 Порядку (після повернення ОСОБА_5 з іноземної країни, працівником РСО з ним не проведено співбесіди із метою з`ясування наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови для витоку секретної інформації під час перебування за кордоном, фактів необґрунтованої заінтересованості з боку іноземців секретною інформацією). 
Змістом п. 6 ч.1 ст. 212-2 КпАП передбачено покарання за порушення законодавства про державну таємницю, а саме: невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.
Встановлено, що ОСОБА_1 , розпорядженням Управління СБ України у Львівській області від 09.08.2016 № 131 д надано допуск до державної таємниці за формою 3 (три), наказом ЛОДА від 26.08.2016 № 45дск надано доступ до інформації із ступенем секретності "Таємно".
Відповідно до вимог пункту 54 Порядку, під час оформлення допуску до державної таємниці ОСОБА_1 взято на себе письмове зобов`язання громадянина України щодо дотримання та виконання вимог законодавства про державну таємницю, надано письмову згоду на визначені законом обмеження прав у зв`язку з допуском до державної таємниці та підтвердження того, що він ознайомлений про відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, в тому числі щодо повідомлення про виїзд з України.
Нормою ст. 21 ЗУ «Про державну таємницю» передбачено, що на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи, які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації.
Основними завданнями режимно-секретних органів є недопущення необґрунтованого допуску та доступу осіб до секретної інформації; своєчасне розроблення та реалізація разом з іншими структурними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій заходів, що забезпечують охорону державної таємниці; запобігання розголошенню секретної інформації, випадкам втрат матеріальних носіїв цієї інформації, заволодінню секретною інформацією іноземними державами, іноземними юридичними особами, іноземцями, особами без громадянства та громадянами України, яким не надано допуску та доступу до неї; виявлення та закриття каналів просочення секретної інформації в процесі діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації; забезпечення запровадження заходів режиму секретності під час виконання всіх видів робіт, пов`язаних з державною таємницею, та під час здійснення зовнішніх відносин;організація та ведення секретного діловодства.
Відтак, не знайшли свого підтвердження доводи з приводу того, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212-2, а саме порушення пункту 696, 697, 698 Порядку 
Не є такими, що здатні спростувати висновки суду і доводи захисника стосовно закінчення строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення.
Адміністративне правопорушення, що ставиться в провину ОСОБА_1 , є триваючим, тобто таким, що почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснювалось потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Тобто, адміністративне правопорушення тривало з моменту вчинення першого епізоду і до моменту виявлення факту невиконання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків.
Так, апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги позицію захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, проаналізувавши їх у сукупності, не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КпАП.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено.
Відтак, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою (а.с. 1-5), містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 256 КпАП, у якому в повній мірі відображені всі обставини правопорушення, що є достатнім для прийняття судом законного, обґрунтованого рішення.
Таким чином, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КпАП знайшов своє підтвердження.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а отже висновок суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і мотивованим, відтак підстав для його скасування немає.
На переконання апеляційного суду призначене районним судом стягнення за вчинене адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 33 КпАП та є достатнім для попередження в подальшому аналогічних дій.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд – 

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Петрика І.Я. - залишити без задоволення.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП - залишити без змін. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 А.В. Белена