ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2021 року                                                                             Справа № 903/133/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Гудак А.В. ,  суддя Грязнов В.В. 

секретар судового засідання Дика А.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21 (суддя Войціховський В.А.)
за позовом            Приватної фірми "Ельбе", м. Луцьк
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:  ОСОБА_1 , с. Воротнів
до відповідача: Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, м. Дніпро
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за участю представників сторін:
позивача - Матвіюк Н.Р.
відповідача - не з"явився
третіх осіб - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21 позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2377, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 27 грудня 2018 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: склади загального призначення та другої групи А-1/раніше – вулиця Дубнівська, 22/, що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Глушець (колишня назва – Грушевського) № 59.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" ( код ЄДРПОУ 14360570) на користь Приватної фірми "Ельбе" (код ЄДРПОУ 13367541) 2270 грн.  витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21 в частині стягнення з відповідача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та заяву  Приватної фірми "Ельбе" залишити без задоволення та/або без розгляду.
Вважає ухвалене рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" витрат на правову допомогу у розмірі 10   000 грн. незаконним та необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній частині рішення не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки такому факту, що обсяг проведеної роботи адвокатами, а саме кількості судових засідань, їх тривалість, складність справи, складення процесуальних документів, які наявні в матеріалах справи не вартують тих грошових коштів, що задоволено оскаржуваним рішенням суду та підлягають стягненню з відповідача.
Доводить, що матеріали позовної заяви в порушення приписів ч. 2 ст. 126 ГПК України не містили доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті позивачем. Крім цього, в порушення приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України позивач для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат не подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Вважає, що позивач всупереч норм процесуального закону не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог.
Враховуючи  недоведеність позивачем фактичності та неминучості вказаних витрат, а також обґрунтованості їх розміру, позивач не має право на компенсацію судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне  провадження за апеляційною   скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21  та призначено до розгляду  в судовому засіданні на 14.09.2021 о 14:20 год.
Запропоновано позивачу у строк до 10.09.2021 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього  відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Запропоновано третім особам у строк до 10.09.2021 надати суду письмові пояснення та докази надсилання копії письмових пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи.
Роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
Матеріалами справи стверджується, що ухвала суду від 25.08.2021 отримана учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.
31.08.2021 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Приватної фірми "Ельбе" на апеляційну скаргу в якому позивач вважає рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Інші учасники справи не скористались процесуальним правом на подання письмових пояснень.
У судовому засіданні,  яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача заперечила доводи апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надала свої пояснення.
Відповідач та треті особи не забезпечили участь представників в судовому засіданні; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та заперечення до неї, стосовно дотримання норм процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
Приватна фірма "Ельбе" звернулась до господарського суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2377, вчинений Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 27.12.2018 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: склади загального призначення та другої групи А-1 (раніше – вулиця Дубнівська, 22), що знаходяться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Глушець (колишня назва - Грушевського) №59, та належать на праві власності Приватній фірмі "Ельбе".
Під час розгляду справи судом першої інстанції, 24.06.2021 представник позивача подала клопотання в якому просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10   000,00 грн. та надала договір про надання правової допомоги №18-06/01 від 04.06.2020,  додаткову угоду № 3 від 01.03.2021 і квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.03.2021 на суму 10   000,00 грн. /а.с. 164-167 у т.1/.
Матеріали справи не містять і колегією суддів не встановлено, що відповідач подавав заперечення на подане клопотання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10   000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21 стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Приватної фірми "Ельбе" 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку прийнятому судовому рішенню в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає наступне.
Господарський процес є різновидом юридичної діяльності, яку регулюють норми господарського процесуального права, тобто встановлена нормами процесуального права форма діяльності господарських судів, яка спрямована на захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів суб`єктів господарювання.
Предметом господарського процесу як форми діяльності суду є господарські спори або інші справи віднесені до компетенції господарських судів      Господарським процесуальним кодексом України    та іншими законами. Установлений нормами господарського процесуального права порядок порушення процесу, підготовки справи до розгляду, розгляду й вирішення справ, оскарження і перегляду рішень господарського суду, а також виконання рішень господарського суду є процесуальною формою.
В господарському процесі суд, сторони, інші учасники можуть здійснювати ті дії, які передбачені господарськими процесуальними нормами. Роль і значення процесуальної форми полягає в тому, щоби забезпечити захист існуючих прав суб`єктів господарювання та гарантувати винесення законних і обґрунтованих рішень. Господарський процес являє собою єдність процесуальних прав і обов`язків господарського суду, сторін та інших учасників процесу.
Процесуальна форма є нормативно встановленим порядком здійснення правосуддя.
Здійснення процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків повинно відбуватися згідно з порядком, встановленим господарським процесуальним законодавством.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1   ст.16 ГПК України).
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2    ст. 16 ГПК України).
Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України    до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Пунктом 1 частини 1   статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"    визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до п.4 ч.1    ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною 3    статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"    встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1      ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, колегія суддів враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Відповідно до    статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"      гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
04.06.2020 між Адвокатом Матвіюк Наталією Ростиславівною та Приватною фірмою "Ельбе" було укладено договір про надання правової допомоги №18-06/01, за умовами якого адвокат приймає на себе доручення Клієнта по наданню останньому правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії Адвоката по наданню правової допомоги і фактичні витрати Адвоката, понесені ним у зв`язку з виконанням цього Договору, Правова допомога надається у відповідності та на підставі п.п. 4, 5, 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" шляхом: надання письмових та усних консультацій, роз`яснень; складання процесуальних документів; збору інформації, документів та їх аналітична обробка; отримання від третіх осіб будь-яких відомостей, що необхідні для надання правової допомоги за даним Договором, на що Клієнт підписанням цього Договору дає згоду; здійснення представництва інтересів Клієнта (в державних, громадських, господарських та будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах нотаріату, в житлово-експлуатаційних організаціях, у відповідному бюро технічної інвентаризації, в органах державної податкової адміністрації, податкової міліції, державної статистики, в державній виконавчій службі, в правоохоронних органах, слідчих органах, прокуратурі та органах національної поліції, банківських та кредитних установах, органах центру зайнятості, Пенсійному фонді України та інших фондах, підприємствах і організаціях та їх відділеннях, а також у судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, що пов`язані із захистом прав та інтересів Клієнта. 
Відповідно до п. 5.1. цього договору за надану адвокатом правову допомогу, клієнт сплачує гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою до даного договору.
Згідно п. 1 додаткової угоди №3 від 01.03.2021 до договору №18-06/01 про надання правової допомоги від 04.06.202, в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи діючий в Україні принцип свободи договору, передбачений ст. 6 ЦК України, Приватна фірма "Ельбе" доручає, а Адвокат Матвіюк Н.Р., відповідно до умов договору №18-06/01 від 04.06.2020 приймає на себе зобов`язання вжити всіх можливих заходів у справі про визнання виконавчого напису №2377, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 27.12.2018 таким, що не підлягає виконанню.
Пунктами 3-5 додаткової угоди №3 від 01.03.2021 до договору №18-06/01 про надання правової допомоги від 04.06.2020, сторони погодили, що вартість послуг Виконавця, обумовлених в даному замовленні, становитиме 10 000 грн. Оплата послуг за надану правову допомогу здійснюється Клієнтом у формі розрахунку в повному обсязі в розмірі 10 000 грн.  Адвокату у день підписання цієї Додаткової угоди.
Відповідно до частин 1-4      статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім зазначеного у      статті 126 ГПК України      принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.
Згідно зі      статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Отже, з урахуванням викладеного, виходячи зі змісту статей 3, 11, 15 ГПК України, питання співмірності заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Правову позицію щодо застосування положень статей    126,    129 ГПК України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8      ст. 129 ГПК України).
Судом встановлено, що представником позивача у судовому засіданні суду першої інстанції  07.06.2021 зроблено заяву в порядку ч.8    ст. 129 ГПК України про понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
В матеріалах справи містяться договір про надання правової допомоги №18-06/01 від 04.06.2020 укладений між адвокатом Матвіюк Наталією Ростиславівною та Приватною фірмою "Ельбе" та додаткова угода №3 від 01.03.2021 до договору.
Колегія суддів зазначає, що сторони  договору від 04.06.2020 умовами  п.п. 3-5 додаткової угоди №3 від 01.03.2021 узгодили фіксовану вартість професійної правничої допомоги в розмірі 10 000 грн. та те, що вона є фіксованою, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, тобто розмір, є чітко визначеним.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, що в порушення приписів ч. 3 ст. 126 ГПК України позивач не подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховано при цьому правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 де зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги №18-06/01 від 04.06.2021 до матеріалів справи долучено копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.03.2021 на суму 10   000,00 грн. 
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача, що відсутність чіткого опису усіх послуг правничої допомоги, наданих адвокатом позивачу виключає можливість їх стягнення з відповідача.
Згідно частини 5      статті 126 ГПК України      у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частини 5 цієї статті зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій      статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Як свідчать матеріали справи, відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції не подавав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.
З огляду на зазначене, враховуючи норми ст.126, ст.129 ГПК України, оцінивши заявлені позовні вимоги, з урахуванням всіх аспектів і складності, надавши оцінку наданим позивачем доказам, враховуючи відсутність заперечення відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на правову допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача у розмірі 10 000,00 гривень, оскільки цей розмір судових витрат відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.
Згідно ч. 1      ст. 9 Конституції України      та беручи до уваги ратифікацію    Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод      1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття      Закону України від 23.02.2006 №3477-IV      (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України   та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України      суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.
Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Волинської області від 15.07.2021 у справі №903/133/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "17" вересня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В.

Суддя                                                                                              Гудак А.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.