П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/4882/19
Провадження № 22-ц/4815/899/21

Головуючий у Рівненському районному суді 
Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини): 
о 09 год. 33 хв. 30.03.2021 року у м. Рівне
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 09.04.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство "Альфа-Банк";
відповідач1 – ОСОБА_1 ;
відповідач2 – ОСОБА_2 ;
відповідач3 – ОСОБА_3 ;

представники учасників справи: 
відповідачі1 і відповідача2 – адвокат Рищук Віталій Віталійович

за участі: відповідачів та представника ОСОБА_2 – адвоката Рищука Віталія Віталійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Рищука Віталія Віталійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання реконструйованого об`єкта предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року в суд звернулося Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі – АТ "Альфа-Банк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання реконструйованого об`єкта предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки. Мотивуючи вимоги (з урахуванням подальших змін від 22 червня 2020 року, з якими суд погодився 22 вересня 2020 року), вказувалося, що 09 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_1 укладено договір кредиту №233МЖК. Зобов`язання з повернення отриманих кредитних коштів забезпечено іпотекою земельної ділянки площею 0, 1565 га, кадастровий номер 5624689500070360017, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, а також житлового будинку АДРЕСА_1 , житлова площа – 75, 3 м2, загальна площа – 112, 5 м2, про що того ж числа укладено відповідний договір №233МЖК-1. Згодом житловий будинок, який був предметом іпотеки, реконструйовано, адресу змінено на АДРЕСА_1 , а сам будинок без погодження із іпотекодержателем поділено на два окремих об`єкти нерухомого майна – квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 . На час вирішення спірних відносин трикімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 122, 5 м2, житловою 58, 6 м2, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 564689500:07:036:0082, відповідно до договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві власності ОСОБА_2 . За цією ж адресою зареєстровано і квартиру АДРЕСА_3 як незавершене будівництво, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером: 564689500:07:036:0081, яка на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року належить на праві власності ОСОБА_3 . 
Тому вважає, що провівши незаконну реконструкцію приміщень х подальшим поділом предмету іпотеки з оформленням окремих об`єктів нерухомого майна, відповідач1 порушив умови договору іпотеки та вимоги закону. 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року позов банку задоволено.
Визнано предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №233МЖК-1 від 09 червня 2008 року такі об`єкти нерухомого майна:
земельну ділянку загальною площею 0, 0772 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0081), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 28774456246, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 2019 року (серія і номер: 217), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., належить ОСОБА_3 ;
земельну ділянку площею 0, 0793 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0082), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, яка згідно з договором купівлі-продажу від 10 травня 20019 року (серія і номер: 214), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., належить ОСОБА_2 ;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (складові частки об`єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення, Підвал №1 і №А1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15231156246, в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 122, 5 м2, житловою площею 58, 6 м2, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0082, згідно з договором купівлі-продажу №213 від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ;
дворівневу шестикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_5 АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0081, згідно з договором купівлі-продажу №215 від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В., належить ОСОБА_3 ..
Звернуто стягнення на такі предмети іпотеки:
земельну ділянку загальною площею 0, 0772 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0081), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 28774456246, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області;
земельну ділянку площею 0, 0793 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0082), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (складові частки об`єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення, Підвал №1 і №А1), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 15231156246, в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 122, 5 м2, житловою площею 58, 6 м2, що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0082;
дворівневу шестикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_5 АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 564689500:07:036:0081, на користь АТ "Альфа-Банк", ЄДРПОУ: 23494714, МФО: 300346, п/р №IBAN UA97300346000003739000000008. Місцезнаходження: 03150 Україна, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 170 723, 57 гривень, третейського збору в сумі 12 107, 24 гривні, а також 229, 40 гривень судового збору, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає примусовому виконанню в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року.
Стягнуто із кожного з відповідачів на користь позивача по 960, 50 гривень судового збору.
У поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про безпідставність висновків суду щодо того, що спірний житловий будинок було реконструйовано, внаслідок чого збільшилася його площа і його розділено на дві квартири, а також, що земельну ділянку, на якій він розташований, розділено на два окремих об`єкти права. Щодо висновку про наявність договорів купівлі-продажу як підставу виникнення права власності, то заявник вказував, що рішенням Шпанівської сільської ради №239 від 29 серпня 2012 року кожній із квартир спірного житлового будинку було присвоєно окрему поштову адресу, а також сам будинок розділено на дві частини №6а і №6б. Окрім іншого, судом знехтувано фактом Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку долучено позивачем до первісного позову, за якою за відповідачем1 ще 11 липня 2008 року зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Тому вважає, що судом не застосовано положення ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки саме ця норма повинна регулювати спірні правовідносини.
Щодо порушення норм процесуального права, то посилався на недодержання судом правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 09 липня 2020 року у справі №922/404/19, з приводу права на зміну предмета та підстави позову. Тому вважає, що прийняття змін до позову є фактично пред`явленням іншого позову з іншим предметом та з інших підстав й до інших відповідачів, а відтак суд повинен був відмовити у задоволенні відповідної заяви позивача з роз`ясненням йому права на звернення з окремим позовом.
Заявник звертає увагу, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 набули право власності на спірне нерухоме майно добросовісно, оскільки договори купівлі-продажу, як підстава набуття права, посвідчені нотаріусом з додержанням вимог закону. Тобто нотаріус не провела б державну реєстрацію права власності на це майно, якби була наявна заборона вчинення реєстраційних дій та/або його обтяжень. Крім того, дії та рішення нотаріуса позивачем не оскаржувалися. Відповідно до правил ч. 1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 2, 3, 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 набувач іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно чи за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачливість, щоби убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у т.ч. й тих, що можуть настати в разі невиконання основного зобов`язання. Між тим, в державних реєстрах відсутні записи про те, що майно, належне відповідачам, перебувало або перебуває в іпотеці. 
Вважає хибними висновки суду про незастосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки в даному випадку не йдеться про застосування цього матеріального строку як на підставу для припинення існування зобов`язання або як підставу для скасування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому позовну давність слід застосувати, принаймні, з приводу вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позивача виникло з 12 липня 2008 року, а відтак він міг звернутися до суду з відповідною вимогою не пізніше 12 липня 2011 року. Оскільки банк не скористався своїм правом, тому він пропустив позовну давність, що тягне за собою відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, пункт 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №522/31199/13-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №357/9126/17-ц і від 19 лютого 2020 року у справі №757/21623/15-ц.
З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове – про відмову АТ "Альфа-Банк" у задоволенні позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи чи їх представниками не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 червня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки у разі вибуття заставного майна із власності іпотекодавця законодавством передбачено механізм захисту іпотекодержателя шляхом перенесення усієї прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У цьому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель в силу положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.
Щодо збільшення площі об`єкта нерухомості в результаті самочинної реконструкції, то ця обставина не свідчить про те, що цей об`єкт є новоствореним, який може бути виділений в натурі, а є лише частиною нерухомого майна, на яку (частину) поширюється іпотека. При цьому новоствореним об`єктом може вважатися винятково такий, що був створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто неможливо визнати новоствореним нерухомим майном об`єкт нерухомого майна, що являє собою вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.
Як з`ясовано судом, 09 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого АТ "Альфа-Банк", і ОСОБА_4 укладено договір кредиту №233МЖК. З метою забезпечення виконання набутих кредитних зобов`язань того ж числа між ними було укладено іпотечний договір №233МЖК-1, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку земельну ділянку площею 0, 1565 га, кадастровий номер: 5624689500070360017, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області; житловий будинок     АДРЕСА_6 .
В подальшому відповідач1 допустила порушення виконання договірних зобов`язань, внаслідок чого кредитор звернувся до третейського суду за захистом своїх суб`єктивних цивільних прав. 18 липня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №755/14925/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 1 170 723, 57 гривень заборгованості, 12 107, 24 гривні третейського збору і 229, 40 гривень судового збору.
З акту перевірки предмета іпотеки та заяви боржника у зв`язку з реконструкцією житлового будинку вбачається, що площа предмета іпотеки (житлового будинку) була збільшена на 250 м2 без дозволу іпотекодержателя, а відтак його площа становить 360 м2, збудований паркан з блоків висотою 270 см по периметру земельної ділянки, знесено літню кухню (надвірні будівлі), нова технічна документація відсутня, а також відповідно до рішення Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 29 серпня 2012 року присвоєно поштову адресу кожній із частин житлового будинку, а саме як АДРЕСА_1 і АДРЕСА_1 . 
Інформаційна довідка №198191615 від 29 січня 2020 року свідчить про те, що приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В. внесла запис про право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0, 0772 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0081), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області. Як підставу для внесення даного запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46799879 від 10.05.2019, 16:15:04. Щодо підстави виникнення права власності, то вказується про договір купівлі-продажу, серія та номер: 217, виданий 10.05.2019.
Відповідно до інформаційної довідки №1981911629 від 29.01.2020 приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Цвіркун Л.В. внесла запис про право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0, 0793 га (кадастровий номер: 564689500:07:036:0082), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться на території с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської області. Як підставу для внесення відповідного запису зазначається про рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46797175 від 10.05.2019, 15:01:55. Щодо підстави виникнення права власності, то вказується про договір купівлі-продажу, серія та номер: 214, виданий 10.05.2019.
Судом встановлено, що розмір площ земельних ділянок, які належать відповідачу1 і відповідачу2, а саме 0, 0772 га НОМЕР_1 , 0793 га, складає 0, 0, 1565 га, тобто відповідає площі земельної ділянки, яка є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №233МЖК-1 від 09 червня 2008 року. Тобто ця обставина очевидно вказує про те, що розмір (площу) предмета іпотеки (земельна ділянка) було змінено відповідачем1 шляхом її розподілу на дві частини без згоди іпотекодержателя. 
Окрім іншого, житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 75, 3 м2, загальна площа 12, 5 м2, без відома іпотекодержателя був реконструйований через збільшення загальної площі на 250 м2 зі зміною поштовою адреси і подальшим відчуженням на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зазначені факти підтверджуються змістом Інформаційних довідок №198191602 від 29.01.2020 та №198191608 від 29.01.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вважаючи, що суб`єктивні цивільні права позивача порушені через зміну предмета іпотеки шляхом збільшення його площі та реконструкцію без згоди іпотекодержателя, у жовтні 2019 року в суд звернулося АТ "Альфа-Банк" з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання реконструйованого об`єкта предметом іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на яких наполягав позивач, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги банку.
Згідно зі ст.ст. 3, 12, 23, 33 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення та реєстрації. 
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані в установленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання – звернути стягнення на предмет іпотеки.
У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. 
У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
За умовами пунктів 1.2, 2.1.5, 2.1.7, іпотечного договору від 09 червня 2008 року №233МЖК-1, невід`ємною частиною предмета іпотеки слід вважати всі наступні покращення і переобладнання предмета іпотеки.
Іпотекодавець зобов`язаний не пізніше наступного дня після настання змін надати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки.
Без встановленого дозволу відповідних державних органів та письмової згоди іпотекодержателя не можна здійснювати перебудови та/або перепланування предмета іпотеки.
Щодо доводів апеляційної скарги про недодержання норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то колегія суддів з ними погодитися не може. Так, дані аргументи є необґрунтованими і повністю спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.
Так само не можна погодитися і з посиланнями заявника про порушення норм процесуального права.
Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів представником відповідача2 надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.
Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Не заслуговують на увагу також і доводи автора апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки є неспроможними з правової точки зору. Так, безперечним є те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України "Про іпотеку"). Тобто у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. У такому випадку у разі невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань іпотекодержатель в силу положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" має право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом заявлення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, яка є власником іпотечного майна на момент заявлення таких вимог.
Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, що викладені у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №910/4650/17.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Не можна погодитися і з аргументами заявника про сплив позовної давності, оскільки ці доводи є необґрунтованими і заперечуються обставинами справи та вимогами закону. Зокрема, правильним є твердження суду, що зі спливом позовної давності (навіть за наявності судового рішення про відмову в позові з підстав пропуску цього виду матеріально-правового строку) зобов`язання не припиняється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 261, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Між тим, сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов`язання, тобто виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається і визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.
Як правильно зазначав суд, дані висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, що висловлені у постановах від 18 липня 2018 року у справі №537/6072/16 та від 28 січня 2019 року у справі №639/7920/16-ц.
Решта доводів заявника на увагу не заслуговують і колегією суддів відхиляються.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Рищука Віталія Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 березня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 10.08.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків