Номер провадження: 22-ц/813/8357/21 
Номер справи місцевого суду: 521/17683/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко  М. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року, постановленого під головуванням судді Мурзенко М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб, укладений з між ним та ОСОБА_1 .
В обґрунтування свого позову зазначив, що він з 13 вересня 2019 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2959, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 13 вересня 2019 року. Від шлюбу у сторін спільних дітей немає.
Сторони проживають окремо, також у сторін різні погляди на сімейне життя, вважає, що подальше спільне життя між сторонами неможливе.
Також позивач зазначив, що оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та сторони спільне господарство не ведуть, просив про розірвання шлюбу.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Шлюб, зареєстрований 13 вересня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2959 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та залишити без розгляду позовну заяву, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що суд повинен був залишити позов без розгляду, оскільки позов поданий не ОСОБА_2 , а невідомою особою, без належних повноважень, також в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного сповіщення ОСОБА_1  про судові засідання та суд розглянув справу без її належного повідомлення.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , адвоката Трусова А.С., представника ОСОБА_2 , адвоката Тищенко С.Ю., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 13 вересня 2019 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який був зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2959, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 13 вересня 2019 року.
Від шлюбу у сторін спільних дітей немає.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що сторони проживають окремо, також у сторін різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини припинили та спільне господарство не ведуть, тому вважає, що подальше спільне життя між сторонами неможливе.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу.
Однак, судом при розгляді справи були порушені норми процесуального права, оскільки судом розглянута справа за відсутністю відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, про що зазначила ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.
Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 26 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 . 
З наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року провадження у справі було відкрито та справа призначена до розгляду на 28 грудня 2020 року.
Відповідно до супровідного листа, копія ухвали разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів були надіслані ОСОБА_1 за її місцем реєстрації, однак матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 отримала копію ухвали суду про відкриття провадження, копію позовної заяви та судову повістку, тобто не була повідомлена належним чином про розгляд справи.
28 грудня 2020 року справа слуханням була відкладена на 08 лютого 2021 року, однак як вбачається з поштового повідомлення кур`єрської служби «Південний експрес» ухвала, судова повістка, копія позову з додатками отримані ОСОБА_1 не були, за відсутністю за адресою, яка телефоном повідомила, що знаходиться у відряджені.
При цьому, будь-яких інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до ст.ст. 78-80 ЦПК України на підтвердження належного повідомлення відповідача про розгляд справи 28 грудня 2020 року та на 08 лютого 2019 року матеріали справи не містять.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 не отримала копію ухвали суду про відкриття провадження, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та жодного разу не була повідомлена належним чином про призначенні судові засідання.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Однак, матеріали справи не містять доказів про належне сповіщення відповідача про слухання справи.
При цьому, відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України.
Доводи апелянта про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, на переконання суду, є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що суд повинен був залишити позов без розгляду, оскільки позов поданий не ОСОБА_2 , а невідомою особою, без належних повноважень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтвердив те, що особисто підписав позов, та бажає шлюб розірвати.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає задоволенню частково, з ухваленням нового судового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , яка не повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп.
Отже, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, позов ОСОБА_2 задоволенню, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., у зв`язку з чим з ОСОБА_2 з урахуванням взаємозаліку на користь ОСОБА_1 , відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. (840 грн. 80 коп. - 420 грн. 40 коп.).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року - скасувати.
Прийняти постанову.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 13 вересня 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2959 між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне місце проживання в України: № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне місце проживання в України: № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 03 серпня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

        Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра