Дата документу 16.08.2021 Справа № 335/6887/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/6887/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Соболєва І.П.
№ 22-ц/807/2983/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі адвоката Кацюби Максима Володимировича, прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

В обґрунтування заяви зазначав, що 27.05.2010 слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну справу №5011002 за ч.3 ст.190 КК України. Постановою прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 26.07.2010 накладено арешт на його квартиру АДРЕСА_1 , позбавивши можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном. Постановою слідчого від 16.08.2010 його притягнуто в якості обвинуваченого за ч.3 ст.190 КК України та 16.08.2010 його оголошено у розшук. 30.08.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постанова прокурора про порушення кримінальної справи від 26.07.2010 скасована. 29.09.2010 прокурор запорізької області повторно порушив проти нього кримінальну справу за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України щодо шахрайського заволодіння майном ОСОБА_3 21.10.2010 його було затримано, а постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2010 продовжено затримання до 10 діб. 28.10.2010 йому було пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України. 29.10.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя йому було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 17000 грн. та заборонено відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або суду. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2015 його було визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України. Вирок набрав законної сили 12.08.2015. 
Посилаючись на ч. 1 ст. 1166, п. 2 ч. 2 ст. 1167, ст. 1176 Цивільного кодексу України,  ст. ст. 15 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач вказує, що він має право на відшкодування шкоди, яку він зазнав внаслідок вищезазначених незаконних дій. Завдана йому моральна шкода виразилась у порушенні нормальних життєвих зав`язків, погіршенні стосунків з оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, знищенні репутації.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути майнову шкоду у розмірі 41000 гривень та 3000000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року позовну заяву задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 367 066,08 гривень 08 копійок, 41 000 майнової шкоди та 5 352,00 гривень судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Кацюби М.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Також не погоджуючись з рішенням суду, прокуратура Запорізької області та Державна казначейська служба України подали апеляційні скарги, у яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, при цьому прокуратура просила скасувати судове рішення лише в частині стягнення моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2010 слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області порушено кримінальну справу №5011002 за ч.3 ст.190 КК України. 
Постановою прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 26.07.2010 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .
Постановою слідчого від 16.08.2010 ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за ч.3 ст.190 КК України та 16.08.2010 його оголошено у розшук. 
30.08.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя постанова прокурора про порушення кримінальної справи від 26.07.2010 скасована. 
29.09.2010 прокурор Запорізької області порушив проти ОСОБА_1 кримінальну справу за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України щодо шахрайського заволодіння майна ОСОБА_3 . 
21.10.2010 ОСОБА_1 було затримано.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2010 продовжено затримання ОСОБА_1 до 10 діб. 
28.10.2010 ОСОБА_1 було пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України. 
29.10.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 17000 грн. та заборонено відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого або суду.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2015 ОСОБА_1 було визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.08.2015 вирок залишено без змін.

Отже, початок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є час затримання 21.10.2010, а кінець - дата набрання вироком суду законної сили – 12.08.2015, що загалом складає 58 місяців та 22 дня. 

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також судом першої інстанції було враховано інше чинне в сфері цих правовідносин законодавство.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, відшкодовується у повному обсязі, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ст. 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Звернення до суду з відповідною позовною заявою про відшкодування шкоди, є належним способом захисту порушеного права, в силу положень ст. 15,16 ЦК України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 686/23731/15-ц від 20.09.2018 р., відсутність повідомлень (роз`яснень) особі порядку та строків звернення за відшкодуванням шкоди, попереднього визначення розміру таких відшкодувань, не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Відтак відсутність постанови (ухвали) уповноваженого органу про визначення розміру відшкодованої шкоди, як і доказів звернення до таких органів із відповідними питаннями не є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди.

Доводи позивача щодо обставин завдання йому моральної шкоди та її розміру були враховані судом першої інстанції.
Судом було досліджено висновок експерта за результатами судової психологічної експертизи від 05.05.2020, у якому зазначено, що ОСОБА_1 нанесено моральну шкоду, викликану протиправними діяннями правоохоронних органів, які з літа 2010 року по 2015 рік піддавали його кримінальному переслідуванню. В результаті цих дій йому була нанесена добре виражена психотравма, яка проявляється у вигляді стійкого реактивного депресивного стану з тривожно-фобічним синдромом, деформацією особистісної сфери у вигляді зміни відношення до навколишньої дійсності за параноїдним типом, порушень сну і психосоматичного розладу у формі хронічної виразкової хвороби, ускладненої панкреатитом. 
Можливий розмір грошової компенсації за заподіяні страждання громадянинові ОСОБА_1 у досліджуваній ситуації, а саме: в період кримінального переслідування і у зв`язку з його наслідками, можна визначити відповідно до сили, глибини і тривалості його моральних страждань, а також з часом і зусиллями, необхідними для відновлення колишнього психоемоційного і фізичного стану, в розмірі не менше 3000000 грн.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної шкоди передбачене ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" , розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Тож суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Позивач заявив вимоги про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 3 000 000 гр., але при цьому не надав доказів наявності обставин, які були б для суду підставами для визначення розміру моральної шкоди у розмірі більшому ніж встановлено вказаною нормою закону.

Посилання апелянта ОСОБА_4 на те, що він є публічною особою та зазнав шкоди для власної репутації, враховуються судом, натомість оцінюючи розмір завданої моральної шкоди судова колегія також враховує що як позивачем так і експертом не зазначено таких негативних наслідків та понесених позивачем моральних страждань, які суттєво б впливали на доцільність значного перевищення розміру, визначеного судом першої інстанції.

Разом з тим, судом було враховано, що період перебування ОСОБА_1 під слідством становив 58 місяців та 22 дня, то розмір відшкодування моральної шкоди становить (6000 грн. х 58 місяців та навів розрахунок, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, отримавши в результаті розрахунку суму у розмірі 367 066,08 гр.

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо того, що такий розмір відповідає принципам розумності та справедливості, узгоджується з наданими позивачем доказами на підтвердження розміру моральних страждань та у сукупності з виправдовувальним вироком становить справедливу та належну сатисфакцію щодо завданих позивачеві страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Тож доводи апеляційних скарг як про зменшення розміру відшкодування, так і про невиправдане його завищення, - є неспроможними. Посилання прокурора на неправильний розрахунок мінімального заробітку не впливають на правильність судового рішення, позаяк закон містить лише обмеження щодо мінімального розміру відшкодування і не пов`язує його розмір з обов`язковою відповідністю рівню, кратному мінімальній заробітній платі. 

З огляду на викладене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи апеляційних скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в особі адвоката Кацюби Максима Володимировича, прокуратури Запорізької області , Державної казначейської служби України – залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков