Ухвала
Іменем України
 
21 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 2-2018/10
провадження № 61-9090ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2018 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, заяву АТ «УкрСиббанк» задоволено. Видано АТ «УкрСиббанк» дублікат виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17 листопада 2010 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 11277120000 у розмірі 1 604 760,77 грн. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а саме: виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17 листопада 2010 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 11277120000 у розмірі 1 604 760,77 грн.
 
26 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року, якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: сплатити судовий збір, уточнити вимоги касаційної скарги. 
 
У липні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: квитанції про сплату судового збору, уточнена редакція касаційної скарги. 
 
Отже, недоліки касаційної скарги усунуто. 
 
У липні 2021 року від АТ «УкрСиббанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Щодо оскарження судових рішень у частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання 
 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Отже, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачає оскарження у касаційному порядку судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України). 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином оскаржувані судові рішення у частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягають касаційному оскарженню. 
 
Щодо оскарження судових рішень у частині видачі дубліката виконавчого листа
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17 вересня 2010 року ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 11277120000 у розмірі 1 604 760,77 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Вказане заочне рішення набрало законної сили, у зв`язку із чим, 17 листопада 2010 року видано виконавчі листи.
 
На підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 02 вересня 2013 року виконавчий лист № 2-2018/10, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17 листопада 2010 року повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Вказаний виконавчий лист на виконанні не перебуває, що підтверджується листом Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 жовтня 2017 року. Відомості щодо виконання вказаного рішення суду на підставі виданого 17 листопада 2010 року виконавчого листа відсутні. 
 
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
 
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 рокуу справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
 
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі      № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України 2004 року у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
 
У підпункті 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
 
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
 
Встановивши доведеність заявником втрати виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 17 листопада 2010 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № 11277120000 у розмірі 1 604 760,77 грн, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для видачі його дубліката за заявою стягувача. Судами взято до уваги те, що вказаний виконавчий лист втрачений не з вини АТ «УкрСиббанк», а при пересилці, тоді як відсутність дублікатів виконавчого листа позбавляє стягувача можливості повторно звернутися до уповноваженого органу для примусового виконання судового рішення, яке залишається невиконаним. 
 
При цьому, судами попередніх інстанцій відповідно до статті 433 ЦПК України поновлено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки такий строк стягувачем пропущено з поважних причин, а тому заява про видачу дубліката виконавчого листа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання строку.
 
Суд касаційної інстанції не досліджує питання поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки рішення судів попередніх інстанцій у частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є предметом касаційного перегляду. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що заява АТ «УкрСиббанк» повинна була розглядатися за місцем проживання боржника та відноситься до підсудності Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, є безпідставними, оскільки в силу вимог частини другої статті 433 ЦПК України, підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, видачу дубліката виконавчого листа подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Враховуючи те, що справа розглядалася Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, тому відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом з порушенням правил територіальної юрисдикції. 
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа у суді першої інстанції розглядалася без повідомлення боржника про дату, час та місце судового засідання, спростовуються змістом ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року, з якої вбачається, що сторони у справі про день, час і місце судового розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2021 року за заявою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа у справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик