П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/1649/21                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -Майстренко Н.М.                                                                                   Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   

14 липня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) в якому просив:
-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії за ст. 37 Закону України "Про державну службу";
-зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити (перевести) з 30.11.2020 (з дня подання заяви до ПФ) на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та п.12 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року   позов задоволено:
-визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Житомирській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за ст. 37 Закону України "Про державну службу";
-зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та п. 12 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" №889 з 30.11.2020.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Зокрема, апелянтом зазначено, що правовий статус посадових осіб, які працюють в органах місцевого самоврядування визначається Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні", і на таких осіб не поширюється дія Закону України "Про державну службу".
Оскільки станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону України "Про державну службу") стаж роботи позивача становить 4 роки 8 місяців 25 днів, то підстави для  переведення останнього на пенсію державного службовця, відсутні.
31.05.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що   ОСОБА_1  перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно записів трудової книжки позивача, останній 09.10.1996 на конкурсній основі призначений заступником селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради;  09.10.1996 відповідно до Закону України "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців" ОСОБА_1 присвоєно 15 ранг державного службовця;  10.10.1996 прийняв присягу державного службовця;  21.06.2000 відповідно до Закону України "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців" позивачу присвоєно 14 ранг державного службовця, а  13.01.2003 відповідно до ст.ст. 14,15 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"-13 ранг сьомої категорії з 01.01.2003; постановою Верховної Ради України від 06.09.2012 №5216-VI селище міського типу Чуднів Чуднівського району Житомирської області віднесено до категорії міст районного значення, Чуднівську селищну раду перейменовано в Чуднівську міську раду; 28.09.2012 посаду спеціаліста І категорії перейменовано на посаду спеціаліст І категорії з питань благоустрою, охорони навколишнього середовища, забезпечення життєдіяльності об`єктів комунальної власності;  12.02.2019 ОСОБА_1 призначений по переведенню на посаду головного спеціаліста відділу цивільного захисту, мобілізаційної роботи, охорони праці Чуднівської міської ради; 09.11.2020 звільнений з роботи з посади головного спеціаліста відділу цивільного захисту, мобілізаційної роботи, охорони праці Чуднівської міської ради у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування з присвоєнням 12 рангу посадової особи поза межами категорії.
Відповідно до довідки Чуднівської міської ради від 30.11.2020 №04-19/1457 стаж роботи ОСОБА_1 за період з 09.10.1996 по 09.11.2020 становить 24 роки 1 місяць. 
30.11.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про   переведення його на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу". 
За результатами розгляду заяви, відповідач листом від 30.12.2020 №20125-20052/П-02/8-0600/20 повідомив ОСОБА_1 про відмову у переведенні на пенсію відповідно до норм Закону України "Про державну службу" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу", вказавши, що права на пенсію відповідно до ст. 37  Закону України "Про державну службу", з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу ХІ "При кінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIІ, останній не має.
Не погодившись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив із того, що відповідно до частини 2 статті 46 Закону України "Про державну службу" до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також період проходження військової служби.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
За змістом  п.2 р. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно із ч.1 ст.37 Закону України "Про державну службу"  № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,-у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Статтею 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
В свою чергу, п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
П.8 р.XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу"  №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, який діяв на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283,  до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
У пункті 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не враховує у стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби періоди: 
-з 09.10.1996 по 27.09.2012 на посаді заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради; 
-з 28.09.2012  по 01.12.2019 на посаді спеціаліста І категорії  з питань благоустрою, охорони навколишнього середовища, забезпечення життєдіяльності об`єктів комунальної власності;
-з 12.02.2019  по 09.11.2020  на посаді головного спеціаліста відділу цивільного захисту, мобілізаційної роботи, охорони праці Чуднівської міської ради.
Статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлено, що до четвертої категорії посад в органах місцевого самоврядування відносяться посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Пунктом 3 Порядку також встановлено, що до стажу державної служби включається  час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.  
Враховуючи викладене, спірні періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування  та період  проходження строкової служби в рядах Збройних сил зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ. 
З матеріалів справи вбачається, що у позивача стаж державної служби на 01.05.2016 становить 21 рік 6 місяців 22 дні, з яких: 2 роки - період проходження строкової служби в рядах Збройних сил з 10.11.1973 по 10.11.1975 та 19 років 4 місяців 5 днів - період роботи на посадах в органі місцевого самоврядування - Чуднівській міській раді. 
Таким чином, станом на момент набрання чинності Закону №889-VIII позивач мав не менш як 20 років стажу (31 рік 2 місяці 19 днів) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а тому за ним зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ відповідно до п.10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 348/2370/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі № 348/2369/16-а, від 22 травня 2020 року у справі №263/9612/16-а, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Враховуючий вищезазначений стаж роботи на посадах державного службовця та на посадах, що прирівнюються до посад державного службовця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.