ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 липня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/3289/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Оздоровчого комплексу «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України
на рішення Господарського суду Одеської області  від 08.04.2021 (суддя Невінгловська Ю.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Боярського Віталія Сергійовича
до Оздоровчого комплексу «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України
про стягнення 130 252, 53 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

          В листопаді 2020 року ФОП Боярський В. С. (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Оздоровчого комплексу «Люстдорф» (далі – відповідач) про стягнення заборгованості 104  000,00 грн., суми відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді відсотків у розмірі  6  769,97 грн. та інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 19  482,56 грн. 
Позов обґрунтований тим, що на підставі договору позивач  надав відповідачу юридичні послуги за період з 01.07.2017 по 31.07.2019, проте останній розрахувався лише частково, що стало підставою нарахування суму боргу, 3% річних та індексу інфляції.  
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.04.2021 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача  на користь ФОП 84   000, 00 грн. заборгованості, 2  209,  99 грн. 3% річних, 4  098, 30 грн. інфляційних витрат, 6  000,00 грн. витрат на правову допомогу, 1  457,31 грн. судового збору. В решті позову відмовлено (з врахуванням ухвали суду від 19.04.2021 про виправлення описки). 
Рішення мотивовано тим, що позивач за спірний період надав відповідачу послуги, за які останній розрахувався частково. Приймаючи рішення суд першої інстанції врахував заяву відповідача про застосування строків позовної давності, у зв`язку з цим, зменшив період за який позивач просив стягнути заборгованість та відповідно суму основного боргу. Крім цього, господарський суд перерахував суми заявлені позивачем до стягнення 3% річних та інфляційних втрат та задовольнив їх частково, з врахуванням виправлень.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Оздоровчий комплекс «Люстдорф» звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу що відповідач під час розгляду справи заперечував проти  надання йому юридичних послуг позивачем за спірний період та не одноразово звертав увагу суду, що долучені позивачем до матеріалів справи акти не містять достовірну інформацію про фактичне та реальне здійснення ним господарської операції. 
На думку скаржника, надані позивачем акти в підтвердження виконання ним послуг за Договором не мають деталізований зміст та обсяг господарської операції, тобто не відповідають вимогам положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
14.06.2021 до суду від ФОП Боярського В. С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що вимоги викладені у скарзі не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Весь зміст апеляційної скарги повністю повторює доводи викладені у відзиві на позовну заяву та зводиться до незгоди апелянта з рішенням прийнятим судом першої інстанції. Відтак, на думку позивача, скаржник не вказав у чому полягає незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення та не навів підстав для його скасування. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. 
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2014 року між Оздоровчим комплексом «Люстдорф» (клієнт) та ФОП Боярським В. С. (виконавець) укладено договір №17 про надання юридичних послуг, за умовами якого, клієнт доручає виконавцю, а виконавець зобов`язується надавати клієнту за виплату їм винагороди і за умови відшкодування витрат виконавця юридичні послуги (послуги) в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору). 
Пунктом 2 Договору сторони узгодили, які послуги виконавець надає клієнту. 
Вартість послуг виконавця, зазначених у розділі 2 даного Договору становить 4000 грн. за 1 (один) календарний місяць (п. 3.1. Договору). 
Відповідно до п. 4.1 Договору виконавець виставляє Клієнту акти за Послуги, як правило, щомісяця. Якщо протягом певного місяця суми гонорарів за надані послуги і витрат по справі були незначними, виконавець може включити їх в акти за наступні місяці.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що клієнт погоджується оплачувати акти, які виставляються Виконавцем, відразу після їх отримання і, в будь-якому випадку, не пізніше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів від дати їх отримання, за винятком тих випадків, коли за домовленістю Сторін Клієнт сплатив Послуги авансом. Виконавець зберігає право нараховувати пеню на суми прострочених платежів в розмірі 0,1% за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Крім цього, при простроченні протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з дня отримання акта, Виконавець може анулювати такий акт і виставити новий акт.
Цей Договір набуває чинності з Дати Набуття чинності, зазначеної в Договорі, і зберігає свою дію до його припинення відповідно до положень цього Договору (п.9.1 Договору).
На виконання умов договору, за період з липня 2017 року по липень 2019 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 100  000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актам виконаних юридичних послуг, які без зауважень та заперечень підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (т.1, а.с. 10-34, 133-151).
Судова колегія не приймає до уваги акт № 65 від 31.08.2019 на суму 4 000,00 грн., оскільки позивачем не надано його до позову у зв`язку з чим,  відсутні підстави стверджувати про настання обов`язку оплати за вказаним актом. 
При цьому, господарський суд вірно відхилив посилання відповідача, що акти було підписано колишнім керівником – Маляренко Н.І., яка з 14.08.2019 року не виконувала обов`язки керівника відповідача та відповідно не мала повноважень на підписання даних актів, адже останній акт виконаних юридичних послуг, наявних в матеріалах справи та з вимогою про оплату яких звернувся позивач датується  31.07.2019 року. Належних доказів про відсутність повноважень Маляренко Н.І. на підписання спірних актів відповідачем не надано. Зокрема в матеріалах справи відсутній наказ про її звільнення або припинення виконання повноважень керівника відповідача на інших підставах.   
З банківської виписки позивача вбачається, що відповідач за період з 14.01.2019 по 31.12.2019 частково оплатив послуги ФОП Боярського В. С. за актами в/р 2017 року (т.1, а.с. 37).
Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір, який є чинним та частково виконується відповідачем. 
          Судова колегія враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності та вважає, що вимоги позивача за актами №40 від 31.07.2017 року, №41 від 31.08.2017 року, №42 від 30.09.2017 року, №43 від 31.10.2017 року заявлені з пропущеним строком загальної позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України (3 роки), оскільки позовну заяву ФОП Боярський В. С. подав до суду 17.11.2020. 
Приймаючи до уваги викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості підлягають задоволенню в сумі 84  000,00 грн., оскільки остання є доведеною та обґрунтованою належними та допустимими доказами. 
Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, який було зроблено позивачем та перераховано судом першої інстанції з врахуванням вірних періодів прострочення, дійшла висновку, що перерахунок зроблений судом першої інстанції є арифметично та методологічно вірним, оскільки при перерахунку судовою колегією, суми співпали.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно частково задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача  2 209,99 грн. 3% річних та 4  098,30 грн. інфляційних втрат. 
Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів та вимог щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання відшкодування витрат позивача на правову допомогу, судова колегія в цій частині рішення господарського суду не переглядає, відповідно до вимог ч.1 ст. 269 ГПК України. 
Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що долучені позивачем до матеріалів справи акти не містять достовірну інформацію про фактичне та реальне здійснення ним господарської операції, оскільки  спірні акти виконаних юридичних послуг зі сторони відповідача були підписані без зауважень та заперечень. 
Отже, судовою колегією було встановлено, що наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Одеської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін. 
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Оздоровчого комплексу «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2021 року - без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Разюк Г.П.

                                                                                                    Савицький Я.Ф.