УХВАЛА

20 липня 2021 року  
м. Київ
справа №160/5790/19
адміністративне провадження №К/9901/24401/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року 
у справі №  160/5790/19
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Управління Державної служби з питань праці у Черкаській області, 
третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 
про визнання протиправною та скасування постанови від 22 травня 2018 року №  ЧК-299/374/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-233,
ВСТАНОВИВ:
07 липня 2021 року Управління Держпраці у Черкаській області (далі -скаржник, Управління) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року.
У касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що вже звертався в передбачений законом строк з касаційною скаргою. Однак, ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2021 року останню було повернуто на підставі пункту першого частини п`ятої статті 332 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та враховуючи те, що скаржником скаргу подано повторно в розумний строк після отримання ухвали про повернення касаційної скарги з додатками, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної скарги, предметом розгляду у цій справі є визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ЧК-299/374/АВ/П/ПТ/ТД/ФС від 22 травня 2018 року у розмірі 3  127  320 грн.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.
У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність Управлінням наявності в діях позивача порушень Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) є хибним з огляду на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, зокрема, положення частин першої, третьої статті 21, статті 24, статті 265 КЗпП України, статті 7,10 Закону України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).
Скаржник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій, при застосуванні положень статей 21, 24 КЗпП України не врахували висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 04 липня 2018 року у справі №  820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №  1840/2507/18, від 08 травня 2018 року у справі №  127/21595/16-а, від 04 вересня 2019 року у справі №  480/4515/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №  1840/2505/18 та від 13 жовтня 2020 року у справі №  823/225/17, щодо  обов`язковості укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Крім того, касатор також наголошує на необхідності врахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 21 листопада 2019 року у справі №484/1066/16-а щодо застосування імперативних положень статті 242 КАС України (для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права). 
Управління також звертає увагу на необхідність врахування висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 24 грудня 2010 року у справі №  21-25а10 та Верховного Суду, висловлених у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 2а/0570/13351/11 щодо необхідності спростування позивачем наявності факту порушення, яке стало підставою для прийняття рішення щодо накладення штрафних санкцій.
Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року та постанов Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень частин першої, третьої статті 21, статті 24, статті 265 КЗпП України, статті 7,10 Закону № 877-V. Колегія суддів також перевірить необхідність врахування при вирішенні спірних правовідносин висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 04 липня 2018 року у справі №  820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №  1840/2507/18, від 18 квітня 2018 року у справі № 2а/0570/13351/11, від 08 травня 2018 року у справі №  127/21595/16-а, від 04 вересня 2019 року у справі №  480/4515/18, від 10 жовтня 2019 року у справі №  1840/2505/18 та від 13 жовтня 2020 року у справі №  823/225/17, від 21 листопада 2019 року у справі №484/1066/16-а, а також висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 24 грудня 2010 року у справі №  21-25а10.
Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. Керуючись статтями 121, 248, 328, 329, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ :
1. Задовольнити клопотання Управління Держпраці у Черкаській області та поновити строк на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №  160/5790/19.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №  160/5790/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Державної служби з питань праці у Черкаській області, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 22 травня 2018 року №ЧК-299/374/АВ/П/ПТ/ТД-ФС-233.
2. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу № 160/5790/19.
3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.
4. Встановити для учасників справи строк до 05 серпня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.
6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          Я.О. Берназюк
Судді                                                                                                              Н.В. Коваленко
                                                                                                              С.М. Чиркін