Ухвала
13 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 501/3680/19
провадження № 61-15015ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на постанову Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», треті особи: Незалежна профспілка працівників морського торговельного порту «Чорноморськ», виконуючий обов`язки директора порту Сєчкін Сергій Анатолійович про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
12 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ від 23 вересня 2019 року № 495/0-1 виконуючого обов`язки директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про звільнення ОСОБА_1 по пункту 6 статті 36 КЗпП України; поновити на роботі на посаді змінного заступника начальника вантажного складу № 9 ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»; стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 вересня 2019 року по день постановлення судового рішення та стягнути судові витрати.
Рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 30 червня 2020 року                              в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 30 червня 2020 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним наказ директора ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 495/0-1 від 23 вересня 2019 року № 495/0-1 «Про припинення трудового договору», яким ОСОБА_1 звільнено 24 вересня 2019 року з посади змінного заступника начальника вантажного складу по пункту 6 статті 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді змінного заступника начальника вантажного складу Другого терміналу з 24 вересня  2019 року. Стягнуто з державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 вересня 2019 року по 4 серпня 2021 року в загальній сумі                             143 179,45 грн без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
У вересні 2021 року ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі з трудових відносин про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Отже, зазначена справа є справою незначної складності, не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справою, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ,                        06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на постанову Одеського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», треті особи: Незалежна профспілка працівників морського торговельного порту «Чорноморськ», виконуючий обов`язки директора порту Сєчкін Сергій Анатолійович про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        М. М. Русинчук
                                                                                                                                   Н. О. Антоненко
В. І. Крат