Справа № 465/2061/20                                Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М. 
Провадження № 22-ц/811/1043/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
З участю:позивача ОСОБА_1 та її адвоката Сєргеєвої О.І., представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Хомика В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/2061/20 за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,-
в с т а н о в и в :
06.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
В обґрунтування позову зазначає, що шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.10.2019 року частково задоволено позов позивачки до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вирішено стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21.06.2019 року. Протягом усього часу неповнолітні діти проживають з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 . Тягар матеріального утримання ліг лише на матір, тому вона змушена звертатися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Вказує, що старша донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2019 році вступила до Львівського державного університету фізичної культури ім.Івана Боберського, де навчається на двох факультетах на платній основі. Позивачка самостійно оплатила навчання доньки за 2019/2020 роки. Оплата за навчання старшої доньки за один навчальний рік становить 28640 грн. Протягом останніх років доньки часто хворіють і нікуди не їздили оздоровлюватися чи відпочивати, тому позивачка вирішила у 2020 році оздоровити дітей та відправити на відпочинок. Згідно довідки виданої ФОП ОСОБА_5 турагенції «Море Турів», частина вартості туру, що придбана на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – становить 13763 грн. Також зросли потреби дітей у сезонному одязі та взутті, які позивачка придбавала самостійно протягом 2018-2019 років на суму 21453,71 грн., що підтверджується товарними чеками. Крім цього у зв`язку із втратою телефону, позивачкою куплено для старшої доньки в кредит смартфон APPLE IPhone 11 64 GB, вартістю 28494, 90 грн., який остання використовує для навчання.
Також позивачка в заяві зазначає, що ОСОБА_2 не допомагає своїм донькам матеріально, не несе жодних додаткових витрат на утримання дітей, не вітає доньок з днем народження, оскільки вважає, що сплата аліментів протягом останніх місяців є достатньою сумою для утримання дітей, хоча насправді аліментів вистачає лише на харчування дітей.
Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 31 928 (тридцять одну тисячу дев`ятсот двадцять вісім) грн. 35 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Судом не взято до уваги, що він сплачує аліменти на утримання доньок, його сімейний стан змінився, оскільки він вдруге уклав шлюб. На його утриманні перебуває непрацездатна дружина та близькі родичі, яких він зобов`язаний утримувати. Судом не враховано його матеріальне становище, оскільки сплативши додаткові витрати, воно критично погіршиться. Щодо оплати за навчання, зазначає, що надавав кошти дочці безпосередньо при зустрічах. Також вважає, що сплата за навчання повинна проводитись з аліментів, які він оплачує. Суд не врахував, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала належних доказів, а тому суд з власної ініціативи дійшов висновку про задоволення позову, формально пославшись на ст.185 СК України. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сергєєвою О.І. надано суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .
У Відзиві представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Хомика В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Сергєєвої О.І. на доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2002 року до 18.02.2020 року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з матір`ю- позивачем по справі ОСОБА_1 .
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.10.2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вирішено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21.06.2019 року.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 07.09.2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої донька , що продовжує навчання в сумі 2 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 01.07.2020 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-річного віку.
Відповідно до вимог ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , 2002 року народження та ОСОБА_7 , 2012 року народження в сумі 31 928,35 грн., що включають в себе 50% відпочинок в Єгипті, частина витрат на навчання у ЛДУ фізичної культури та придбання сезонного одягу, оскільки такі здійснені в інтересах дітей та відносяться до додаткових витрат.
Витрати, здійснені на придбання мобільного телефона для дочки ОСОБА_6 , суд вважає необґрунтованими та в цій частині позовних вимог відмовив.
Колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови у позовних вимогах, однак не погоджується в частині задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 185 СК стягнення додаткових витрат на дитину проводиться у випадках, що викликані особливими обставинами, однак ні продовження навчання, ні відпочинок у ОСОБА_8 , ні придбання сезонного одягу не є тими особливими обставинами, на які повинно стягуватися додаткові витрати.
Придбання одягу є необхідним та проводиться протягом всього життя від народження дитини, його кількість, якість визначається можливостями кожної сім`ї як і відпочинок, який позивач вибрала у Єгипті, завчасно не узгодивши можливості відповідача та не отримавши від нього частину витрат до придбання туру та чим викликаний дорогий відпочинок саме в ОСОБА_8 .
Із матеріалів справи встановлено, що відповідач згідно рішення судів сплачує аліменти на дітей, в тому числі на дочку ОСОБА_6 , 2002 року народження, яка продовжує навчання. Відповідно до Довідки № ДО00-000003итвід 15.01.2021 року відповідач ОСОБА_2 працює у ПП «ДЕОС ОХОРОНА» з 22.12.2010 року та його дохід за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року склав 30 021,45 грн., що в середньому становить 5 100,00 грн. За рішеннями судів, відповідач зобов`язаний на даний час сплачувати аліменти в сукупності на двох дітей 4,5 тис. грн., однак не менше 50% на дитину відповідного віку.
Навчання старшої дочки ОСОБА_6 , 2002 року народження у ДНУ фізичної культури ім.І.Боберського на двох факультетах на платній основі є вибором останньої, оскільки МОН України надає можливість вибору навчання за певним фахом у декількох навчальних закладах, які найбільш прийнятними для абітурієнта, в тому числі, щодо бюджетної форми навчання. Обираючи платну форму навчання на двох факультетах, що не є обов`язковим для дитини, позивач ОСОБА_1 помилково вважала, що зазначене викликане особливими обставинами. Суд зазначає, що навчання у ВУЗі - це продовження розвитку дитини у певному обраному напрямку (професії), що здобуває кожна дитина, однак розвиток здібностей дитини включає в себе не саме навчання чи його продовження, а вимогу щодо додаткових витрат у цьому навчанні (придбання певних інструментів, засобів без яких це навчання є неефективним).
Із врахуванням вище зазначеного, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, створення ним другої сім`ї, необхідність матеріального утримання себе як фізичної особи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. У випадку покращення матеріального стану відповідача, позивач вправі звернутися в суд в порядку вимог ст.192 СК.
Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 січня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк