ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 серпня 2021 року           справа №200/10585/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача - Кришталь В.І., представника відповідача - Шатілова В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 р. у справі  № 200/10585/20-а (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

13 листопада 2020 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про: визнання протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці по не нарахуванню та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 107 днів щорічної та додаткової відпусток; зобов`язання Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток на момент фактичного звільнення 09.10.2020 з утримання сум обов`язкових податкових платежів. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 12 жовтня 2020 року був звільнений з займаної посади з управління відповідача, проте йому не було виплачено при звільнені грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, у зв`язку з чим він звернувся до управління відповідача з заявою її виплатити, що не було виконано і тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого права.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 р. у справі  № 200/10585/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці по не нарахуванню та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 107 днів щорічної та додаткової відпусток. Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток на момент фактичного звільнення 09.10.2020 з утримання сум обов`язкових податкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.                                                                                                    В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Підставою для скасування судового рішення відповідач зазначає пропуск позивачем строку звернення  до суду з зазначеним позовом.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача.                                                                      Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , рнокпп: НОМЕР_2 . 
Наказом Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16 травня 2016 року № 8-к звільнено ОСОБА_1 11 травня 2016 року з посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області у зв`язку зі скороченням штату працівників. Вказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року по справі № 805/1421/16-а задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №3-к від 11 травня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №8-к від 16 травня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».  
Зобов`язано Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року. 
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року по справі № 805/1421/16-а задоволено частково апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Донецькій області.
Змінено Постанову  Донецького  окружного адміністративного суду  від 08 серпня 2016 року у справі № 805/1421/16-а.
У абзаці третьому резолютивної частини постанови назву органу «Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України» змінено на «Головне управління Держпраці у Донецькій області». У решті постанову суду залишено без змін.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року по справі № 805/1963/17-а задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Державної служби України з питань праці про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню ОСОБА_1 рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області з 12.05.2016. 
Зобов`язано Державну службу України з питань праці працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. 
На виконання вказаного рішення суду Державною службою України з питань праці видано накази:
- від 18.12.2019 року № 122-кт «Про призначення ОСОБА_1 », яким призначено ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 23 грудня 2019 року. Призначено ОСОБА_1 6 (шостий) ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби;  
- від 08.11.2019 року № 112-кт «Про виконання рішення суду» поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області з 12.05.2016 року. 
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 23.12.2019 року № 504-к призначено ОСОБА_1 з 23 грудня 2019 року на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Присвоєно ОСОБА_1 6 (шостий) ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби. Наказано виплачувати ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за ранг державного службовця у розмірі 500 гривень, відповідно до постанови КМУ від 18 січня 2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів». До призначення до Головного управління Держпраці у Донецькій області стаж державної служби ОСОБА_1 становить 17 років 8 місяців 26 днів, що дає право на надбавку за вислугу років на рівні 50 відсотків посадового окладу державного службовця, відповідно до п. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу».  
Наказом Державної служби з питань праці від 09 жовтня 2020 року № 93-кт звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 12 жовтня 2020 року відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін. 
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12.10.2020 року № 361-к звільнено ОСОБА_1 12 жовтня 2020 року з посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області за угодою сторін, наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 11 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 04.06.2020 по 12.10.2020 (робочий рік з 23.12.2019 по 12.10.2020). 
12.10.2020 року ОСОБА_1 подано та отримано управлінням Держпраці у Донецькій області заяву про сплату належної компенсації за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки, відповідно до ст. 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України «Про відпустки». Просив також вищезазначені виплати врахувати при звільненні, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12.10.2020 року № 361-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
У відповідь на заяву Головним управлінням Держпраці у Донецькій області надано ОСОБА_1 лист від 09.11.2020 року № 03/7765/20, у якому зазначено, що для виплати грошової компенсації за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки Головним управлінням Держпраці у Донецькій області вживаються заходи щодо отримання інформації з архіву Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області для з`ясування наявності з заборгованості з виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. 
22 лютого 2021 року Східним міжрегіональним управлінням Державної служби України з питань праці надано до суду додаткові докази по справі, серед яких наявна службова записка в.о. начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера, завідувача сектору господарського та інформаційного забезпечення М.В. Івченко до заступника начальника відділу юридичного забезпечення Бандарєвій Ларисі від 24. 12.2020 року № 08-52/353-20, відповідно до якої вказано, що станом на 16 травня 2016 року компенсація за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки, відповідно до ст. 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 «Про відпустки» ОСОБА_1 Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області не здійснювалось. Також повідомлено, що Головним управлінням Держпраці у Донецькій області вищезазначені календарні дні, як правонаступником, не сплачувались. Підстави невиконання сплати коштів за вищезазначеним наказом невідомі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та Законами України.
У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів України про працю (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.
Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України "Про відпустки" встановлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Частиною 1, 3, 4 статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.
За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.
Судом встановлено, що при звільненні позивача з Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області йому було наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки. Вказане звільнення позивач оскаржив в судовому порядку, та на виконання рішення суду був поновлений на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 23 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.
Такий облік обов`язково має відображатися в особовій картці працівника, типова форма якої № П-2 затвердженого спільним наказом Державногокомітету статистики України та Міністерства оборони України № 495/656.
Наказом Національного агентства України з питань державної служби № 64 від 22.03.2016 затверджено Порядок ведення та зберігання особових справ державних службовців.
Згідно з розділом II Поярдку Особова справа формується з таких документів і в такій послідовності: особова картка державного службовця встановленого зразка; копії документів про надання відпусток, заохочення, нагороди, почесні звання та інші копії актів додаються до особової справи в разі необхідності (відповідна інформація вноситься працівником служби управління персоналом до особової картки державного службовця).
Судом під час розгляду справи встановлено, що Головним управлінням Держпраці у Донецькій області не було забезпечено належного ведення обліку відпусток ОСОБА_1 , оскільки невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки не були перенесені до обліку відпусток при поновленні ОСОБА_1 на посаді в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області, та не були зазаначені у особової справі позивача.  
Суду не надано доказів щодо виплаті компенсації за вказані 107 невикористаних днів відпусток позивачу.
12 жовтня 2020 року звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін. 
Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані 11 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 04.06.2020 по 12.10.2020 (робочий рік з 23.12.2019 по 12.10.2020), але суду не надано жодних доказів про виплату позивачу компенсації за невикористані 107 днів календарної відпустки.
Крім того, факт не виплати підтверджується службової запискою в.о. начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення головного бухгалтера, завідувача сектору господарського та інформаційного забезпечення М.В. Івченко до заступника начальника відділу юридичного забезпечення Бандарєвій Ларисі від 24. 12.2020 року № 08-52/353-20, відповідно до якої зазначено, що станом на 16 травня 2016 року компенсація за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки, відповідно до ст. 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 «Про відпустки» ОСОБА_1 Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Донецькій області не здійснювалось. Також повідомлено, що Головним управлінням Держпраці у Донецькій області вищезазначені календарні дні, як правонаступником, не сплачувались. Підстави невиконання сплати коштів за вищезазначеним наказом невідомі. 
За таких умов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Щодо доводів  відповідача про порушення строку звернення з зазначеним позовом до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Судом встановлено, що наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12.10.2020 року № 361-к звільнено ОСОБА_1 12 жовтня 2020 року з посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області за угодою сторін, наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 11 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 04.06.2020 по 12.10.2020 (робочий рік з 23.12.2019 по 12.10.2020). 
12.10.2020 року ОСОБА_1 подано та отримано управлінням Держпраці у Донецькій області заяву про сплату належної компенсації за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки, відповідно до ст. 83 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України «Про відпустки». Просив також вищезазначені виплати врахувати при звільненні, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12.10.2020 року № 361-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
У відповідь на заяву Головним управлінням Держпраці у Донецькій області надано ОСОБА_1 лист від 09.11.2020 року № 03/7765/20, у якому зазначено, що для виплати грошової компенсації за невикористані 107 календарних днів щорічної відпустки Головним управлінням Держпраці у Донецькій області вживаються заходи щодо отримання інформації з архіву Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області для з`ясування наявності з заборгованості з виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Саме з цього часу, 09.11.2020 року,  позивач дізнався про порушене право і звернувся до суду 13.11.2020 року, в межах строку передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Представником позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги № 48/3 (витяг) від 18.05.2021року, предметом якого є наданням адвокатом Кришталь В.І. юридичних послуг з надання правової правничої допомоги в об`ємі та на умовах, передбачених договором; Додаток до договору № 1 від 18.05.2021 року; Акт прийняття послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги № 48/3 від 20.05.2021.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 сторони прийшли до взаємної згоди щодо розміру та умов виплати адвокатської винагороди в розмірі 5000 грн.
Актом прийняття послуг зазначено, що замовником прийняті послуги (робота) зокрема:
- вивчення апеляційної скарги Відповідача;
- складання та подання в Інтересах Позивача до апеляційного суду відповіді на
апеляційну скаргу з додатками в необхідній кількості примірників;
- в разі надання Відповідачем відповіді на відзив - складання та подання в інтересах
Позивача до апеляційного суду заперечень з додатками в необхідній кількості
примірників; 
- Участь в якості представника позивача в судових засіданнях суду апеляційної інстанції по справі 200/10585/20-а поза межами робочого місця адвоката.
Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Визначальним в адміністративному судочинстві за ст. 6 КАС України є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Колегія суддів зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише відзив на апеляційну скаргу представника позивача, не потребує складних правових досліджень, вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність складеного процесуального документу - відзиву на апеляційну скаргу не є значними, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 (одна тисяча) гривень.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 р. у справі  № 200/10585/20-а - залишити без задоволення.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 р. у справі  № 200/10585/20-а - залишити без змін.              
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок. 
Повне судове рішення складено 16 серпня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Сіваченко